-Раніше у серіалі: -Між нами щось є.
-Нащо ми тоді марнуємо час? -Ми ледве торкнулися поверхні.
-Сюрприз! -Сюрприз!
Ми заручені!
Ні.
Коли я простежив за тобою до арт-ярмарку у Лондоні,
я тебе відчув, Маріенн.
Тієї скромної бібліотекарки з Мадре Лінда вже не було.
Прощавай, Маріенн.
Знаєш таку?
Знайшов твою колишню коханку.
Де Маріенн?
Я не знаю ніяких Маріенн!
Кажи!
Кажи мені, де вона!
Він не брехав, Джо.
Він тебе не знав.
Та й я теж не брехав.
Маріенн справді у нас у клітці.
Колись давно
соловейко та її пташенятко жили у гнізді,
у чарівному краю, який зветься Париж, у Франції.
Вона трошки не така.
Треба більше тіней для дзьоба.
Та більше пір'я у хвості.
Гаразд.
Їм було дуже затишно у своєму гніздечку.
Та більші крила.
Гаразд.
Чекай.
Не треба.
Вона відлетить.
Люба, вона повернеться.
Люба.
Вона так занадто сильно любить своє пташеня, щоб полетіти надовго.
Маріенн, чай готовий.
Я завжди повертаюся.
Гаразд? Обіцяю.
Ти теж повеселися, Беатріс.
Дякую.
Це лише на кілька днів.
А коли повернуся з арт-ярмарку, вгадай що.
В мене буде купа ідей, які ми з тобою намалюємо.
Так.
Соловейко та її пташеня такі щасливі разом.
Ти снитимешся мені щоночі, доки я не повернусь,
так, моє пташенятко?
В них було все, про що можна тільки мріяти.
На добраніч, люба.
-Яка краса. -Дякую.
-Неймовірно. -Дякую.
Та одного жахливого дня…
лис знайшов соловейку.
Дивися під ноги!
Кляті туристи!
Вона летіла так швидко, як тільки могла.
Та лис був занадто швидкий.
Завтра на мене чекає Джульєтта.
Я повернуся додому до моєї доньки?
Прощавай, Маріенн.
Він здивував її тим, що відпустив.
Та лиси підступні.
Це була хитрість.
Пробачте. Вибачаюся.
Давайте допоможу. Ось.
Дякую.
Він підлив зілля в її напій.
Від зілля вона заснула.
Коли прокинулася…
Мене звати Ріс Монтрос.
…вона відчула щось дивне.
До виходу паперової версії «Гарна людина у жорстокому світі»,
я покажу вам свої улюблені місця Лондону.
Добре.
Ти отямилася.
Все гаразд.
Я радий, що ти тут…
щоб ми змогли дати нашим відносинам другий шанс.
ТИ
Ну ж бо.
Ти, мабуть, зголодніла.
Та хочеш пити.
Соловейко знала, що лис намагався її перехитрити.
Та вона дуже хотіла пити.
Вона не змогла не випити зілля.
Дякую.
Джульєтта любить індійську.
Вона думала:
«Якщо казатиму правильні речі, переконаю лиса мене відпустити».
Це моє місце.
Якщо хтось з вас тут сидітиме, доведеться перетерти.
Авжеж, я жартую.
Дні моїх бійок закінчилися. Майже.
-Та я вже виправився. -Джо.
Мені треба поговорити з донькою.
Вона за мене хвилюється.
Я мала повернутися кілька днів тому.
Коли ти отримуєш гроші, а раніше їх в тебе не було,
то ти так і не можеш відчути, що вони в тебе є.
Джо?
Джо.
Не ігноруй мене.
Джо Голдберг!
Я покажу вам мої улюблені…
Чула про цього письменника? Ріса Монтроса.
Думаю, всі в Європі про нього чули.
Він наробив помилок.
Наробив багато поганих речей, але змінився.
Тепер всі хочуть, щоб він став мером.
Я лише кажу, що він мене надихає.
Подивися на мене.
Мені треба поговорити з моєю донькою.
-Я намагаюся вип… -Мені треба поговорити з донькою.
Мені потрібно поговорити з донькою. Допоможіть!
-Я намагаюсь… Тут нікого немає. -Допоможіть!
Допоможіть мені!
Джо, будь ласка.
Єдине, що я намагаюся зробити, це допомогти тобі.
Лис протримав її там всю ніч та весь наступний день.
Соловейко знала, що лис щось замислив.
Це був її останній шанс полетіти геть.
Ти, випадково, не купив наан?
Так, купив. Зараз.
Дякую.
Соловейко прикинулася, що спить.
Вона молилася, щоб лис не відчув, як швидко б'ється її серце.
Вона знала, що має зберігати спокій.
Прокинься, Маріенн.
Вона мала перехитрити хитруна.
Думаєш, зможеш піднятися?
Давай.
Решту шляху доведеться іти пішки.
Та я тебе тримаю. Обережно.
Мені було 25…
Вона чула луну голосу, який його гіпнотизував.
Він вів її до свого лігва, туди, де птахи не можуть літати.
Це був її останній шанс.
Вона мала обрати вірну мить.
Ще один крок.
Гаразд.
Здається, зламала.
Я маю побачитися з донькою. Виправ все.
Я намагаюся! Не змушуй мене робити все по-поганому!
Ні, будь ласка! Не кидай мене туди! Будь ласка!
Він зламав їй крило та замкнув у клітці.
Я не знала, що зробиш таке зі мною. Скривдиш та забереш від Джульєтти.
-Я б ніколи… -Вона ж лише мала дівчинка, Джо.
-Їй потрібна мати. -Я б ніколи не скривдив її.
-Якщо ти це зробиш, ти монстр! -Тихо!
Я був на підлозі моєї камери, плакав, як дитина.
Мати померла, мені здалося, що я сам помираю…
-Це не я. -Закляття ставало сильнішим.
Я б ніколи її не скривдив.
Це не я.
-Джо. -Я не такий.
Його очі були порожні, наче за ними нікого не було.
Та я чітко себе переконав, що так я не помру.
Це не я.
-Вона спробувала його повернути. -Джо, подивися.
Якщо ти кинеш мене тут, я помру.
Я їй потрібна.
Подумай про Генрі.
Їх треба захистити.
Будь ласка, Джо.
Будь ласка.
Джо, ще не занадто пізно. Ти ще можеш мене випустити.
Джо, будь ласка. Випусти мене.
Вона знала, що лис був десь там.
Джо?
Я не Джо.
Боже.
Джо, будь ласка!
Будь ласка, ні! Не кидай мене тут! Будь ласка!
Колись давно
соловейко намагалася повернутися до свого пташеняти.
Вона обшукала кожен куточок своєї клітки,
аби знайти слабке місце та втекти.
Та лис настільки вправно вмів робити клітки…
що не припустився жодної помилки.
Привіт, Маріенн.
Бачу, потеревенити не хочеш.
Соловейко відмовлялася дивитися на лиса.
Вона не хотіла робити йому приємно.
Якби ти дав мені книгу чи олівець, чи щось,
тоді я, може, й заговорила б.
З іншого боку, я міг би припинити приносити тобі їжу.
Як би ти заговорила тоді?
Лис звучав інакше.
Вона не знала, ким він є зараз.
Спитай, як мені сидіти зі зламаною рукою, безсердечне ти лайно!
Чудово. Знову сааг панір.
ОКСІКОДОН
О ні.
Ні.
Соловейкові боліло.
Вона хотіла, щоб біль зник.
Люба, я не знаю, що робити. Він мене зламає.
Він переможе.
-Це лише ліки. -Вони погані для мене.
Я знову почну вживати. Один раз я вже так тебе втратила.
Він хоче ще більше нас роз'єднати.
Він не переможе.
Ти сильна.
Зміни історію.
Гаразд, ти маєш рацію.
Думаю, він злиться, бо ти до нього груба.
Гаразд, нова історія.
Колись давно
соловейко вирішила вбити лиса
своєю добротою.
Чудово пахне.
Сьогодні ти на диво вдячна.
Знаю, зараз між нами не все так гладко,
але…
ти забув, як воно було тоді?
Ти хотів, щоб ми були родиною.
Ти, я, Джульєтта та Генрі.
Ще не занадто пізно.
Той Джо, якого я кохала, досі тут.
Просто…
Просто випусти його.
Я не Джо.
Я просто тримаю тебе тут,
доки він нарешті не повернеться…
аби тебе вбити.
Колись давно…
Колись…
давно…
Колись…
Колись давно…
Ну ж бо.
Будь ласка.
Колись давно…
соловейко зрозуміла, що їжі більше не буде.
Лис кинув її вмирати з голоду.
Я ненавиджу тебе!
Ти, трясця, чуєш? Я тебе ненавиджу!
Сподіваюся, ти згориш у пеклі, вилупок…
Твій мозок вимикається.
Це не по-справжньому. Це галюцинація.
Це не по-справжньому.
Мамо.
Ти мені потрібна.
Люба?
Де ти, люба?
Люба?
Повернися!
Ні. Ні, цього не може бути.
Мене просто накрило.
Це через стрес.
Винищувач багатих мертвий, і я…
Пробач, що перериваю. Я ж перериваю?
Ти стоїш, вирячившись перед собою, і думаю,
тонеш у думках про мене та нього.
Логічно.
Його там немає. Я просто на мить збожеволів.
Ти божеволієш вже доволі давно.
Відколи ти зламав руку Маріенн та гепнувся головою.
Точніше відколи ти її викрав,
а потім намагався наполягати, що між вами є стосунки.
Чи точніше, коли ти вбив свою дружину та кинув свого сина.
Це кип'ятилося в тобі вже давно.
Я не чіпав Маріенн. Інакше б це запам'ятав.
Тобі ще треба заховати тіло.
Рухай батонами.
Я в шоці. Ось і все.
Я маю зібратися.
Кажуть, робитимеш щось достатньо довго і станеш експертом.
В коледжі могли б мені платити за курс «Як сховати тіло».
Ти ж не забув про Маріенн, га?
Я тебе щойно закопав.
Ти несправжній.
Ми можемо робити це хоч увесь день.
Це жахливе марнування часу, особливо для Маріенн.
Я не пам'ятаю, коли востаннє її годував.
-Що це за хворий трюк? -Ти про мене?
Спитай свій мозок.
Я з'явився прямо в ньому.
Ось що важливо.
Маріенн насправді у клітці.
Тоді скажи мені де.
Ти і так знаєш де, бо ми з тобою одна людина.
Ні!
Ні.
Хвилинку.
Викладуй. Що Локвуд ніби про мене знає?
Я можу довести.
Я доведу.
Думаєш, я сраний ідіот?
Ні, це не…
Ти і Ріс Монтрос,
справжній Ріс Монтрос, з яким ти не зустрічався.
Виправлюся.
До миті, коли ти перев'язав його яйця, а потім вбив.
Та я б не назвав це формальним знайомством.
Не дивися так на мене.
Якщо мені смішно, це значить, що тобі на якомусь рівні теж смішно.
Я знаю, хто ти.
Ми познайомилися у «Сандрі Хаус».
-Гарна книга. -Нас познайомив Малколм.
Хіба?
Малколм наказав мені познайомитися з тобою.
Як би там не було, я не вважаю твою книгу огидною.
Всі, хто проходив поруч, бачили, як ти говориш з кріслом,
і думали, що ти під наркотою, як і вони.
Але ми так багато спілкувалися публічно, і з іншими людьми.
Публічно, так. З іншими людьми?
Вони відриваються до упаду.
…ти занадто сильно тиснеш на себе за помилку.
Це була велика помилка.
Хіба ми не спілкувалися, коли решта була просто десь на фоні?
Ні, ми були на вечері.
Не всі з нас.
Все гаразд, Джонатане? Ти виглядаєш якимось хворим.
Ні, все гаразд.
Що?
Я розмовляв лише з тобою, хіба ні?
Пам'ятаєш квартиру Фібі після смерті Саймона?
Піду провітрюся.
Я точно розмовляв,
чи я просто щось сказав, і ніхто, окрім тебе, на це не відповів?
Зручно, що ми розмовляли наодинці на балконі, так? Самі.
-Похорон Саймона… -Так, це був Монтрос.
Він був справжнім. Він дружив з тими курвами,
та він був занадто зайнятий, щоб лишитися.
Він ніколи з тобою не розмовляв. Ти бачив його з відстані.
Він злегка тобі кивнув, бо ти витріщився.
А всі ці переписування…
Я в твоїй уяві.
Не думаєш, що переписка теж була уявна?
Ти на сто відсотків, по саме солодке лайно збожеволів, Джо Голдберг.
-Пішов ти. -Агов, не я тут ворог.
Я лише частина, яка робить брудну роботу.
Ти — геній.
Серйозно.
Ти вилив всю ту темряву, яку ненавидів у носія, якого обожнював,
бо ти знав, що ендшпіль — це сутичка з самим собою, хіба ні?
Ось він я, найгірше з найгіршого у маленькій загортці,
з якою ти не проти сьорбнути пивця. Сподіваюся, тобі легше.
-Мені вже легше не стане. -Можеш хоч визнати, що вони це заслужили?
Малколм образив Маріенн.
Ти тут помираєш через дурну хвойду, якій насрати та тебе.
Саймон користувався молодими митцями.
Ти, брехливий вилупок!
Джемма… Джемма тебе розкрила.
Люди таки почали помирати, щойно ти з'явився.
І бідний я. Скільки часу я намагався тебе переконати,
що роблю саме те, чого ти хотів.
В мене, може, зараз якийсь зрив, та не тобі вказувати, хто я.
Я не якийсь холоднокровний псих.
Ні-ні. Авжеж, ні. Все набагато складніше за це.
Та я мав компенсувати з лишком твій фетиш помсти,
який зірвався з ланцюга.
Ти намагався вмовити себе, що ти їх рятував, так?
Нова людина, яка захищає тих викиднів інцесту
від якогось вбивці в тіні.
Тебе.
Та десь в глибині…
думка про те, що вони варті порятунку, здавалася повнісінькою маячнею.
Джонатане, ти, збоченець. Що ти тут робиш?
Роалд мав рацію щодо всього.
Знайомтеся, це Винищувач багатіїв.
Дякую. Так.
Тому я подав його тобі на тарілочці.
То я посадив себе на ланцюг у підвалі, під час пожежі, бо…
-Я ще й самогубець? -Ні. Ти майстер заперечення,
і мені не пробитися, якщо не теліпаю тобою перед акулами.
Я б з радістю був ніжнішим, та ти не слухав мене, коли я казав,
що те, як ти живеш, не витривале.
Ти закінчиш за ґратами чи ще гірше.
Ти маєш прийняти свою правду.
А саме…
Маріенн у клітці.
Мій геніальний витвір.
Наш геніальний витвір.
Визнай, хто ти є насправді,
і ти згадаєш, де її сховав, Джо.
Боже. Професор Мур зробив це з тобою?
Ні-ні. Голдберг. Його звати Джо Голдберг.
Мене звати Маріенн Белламі.
Я — Надя.
Давай я допоможу.
Ні.
Введеш невірний код, він дізнається. В нього є попередження.
Гаразд, подзвоню у 999.
Не можна дзвонити у поліцію.
Що? Слухай, у тебе шок, я…
Ні, я у тверезому розумі. Я спокійна.
Кажу тобі, не дзвони їм.
Він вбив свою дружину. Сфабрикував власну смерть.
Це навіть і близько не все. Він зникає та повертається.
Не дзвони їм.
-Гаразд, та якщо ми його посадимо… -Він завжди вислизає.
Надя, так?
Так.
Надю, він переслідував мене по всьому світу.
Він знову мене знайде.
Будь ласка…
Трясця.
Трясця. Я не можу тебе тут лишити.
Пробач. Я не можу цього зробити.
В мене є донька.
Її звати Джульєтта.
Я жива лише через неї.
Ось що ти маєш зробити, аби вберегти її,
це допоможе мені повернутися до неї.
Та тобі доведеться довіритися мені.
Я тобі довіряю.
В тебе немає їжі?
Їжі? Так, так. Авжеж.
Пробач, як її тобі передати?
-Так? -Відкрий.
Ось трохи води. Гаразд?
-І є це. -Зачиняй.
Гаразд.
Він не приходив тебе годувати, так?
Трясця.
Забирай.
Я…
У мене завтра семінар у нього,
зачекаю, коли він піде з квартири та прослизну туди.
-П'ять хвилин і… -Прослизнеш? Ні, це божевілля.
Ні, я вже це робила.
Звідки, думаєш, я дізналася про це місце і тебе знайшла?
Я вкрала ключі його квартири, зробила копії,
треба тільки повернути все, перш ніж він помітить.
Як часто він сюди приходить?
Його давно не було, тому не знаю.
Та не можна, щоб він тебе тут спіймав.
-Так. -Іди!
Я повернуся завтра.
Повернуся та принесу більше їжі,
і вигадаю якийсь план.
Гаразд?
Послухай.
Йому не можна дізнатися, що ти про мене знаєш.
Він тебе скривдить.
Будь обережною.
Я повернуся, не встигнеш і кліпнути оком.
Гаразд?
Я не спав всю ніч, намагався зрозуміти, де Маріенн.
А сьогодні вранці найголовніша новина —
зникнення Ріса Монтроса.
Монтрос у моїй голові наполягає, щоб я поводився нормально і пішов
на роботу, інакше він не допоможе.
Я застряг у пеклі.
Вибачаюся.
Чи ні?
Привіт, ти.
Ріс засів у моїй голові, відволікав мене від того,
ні, від тієї, на кому мені варто було зосередитися.
А не над якимось епізодом мого хиткого психічного стану. Ні.
Ти, тільки ти важливіша за все, Кейт.
А я якраз йшла до тебе.
Жалюгідно чи чарівно? Те, що я принесла тобі круасан.
-Це саме те, що мені потрібно. -Я щойно про тебе думала.
Я згадала, що тебе немає у списку моїх проблем,
і хотіла тебе нагородити.
Виглядаєш жахливо.
Вона мені подобається. Не сюсюкається.
Я майже не спав.
-Я теж. -А що з тобою?
Ти не отримав запрошення на вечірку до заручення Фібі та Адама?
У стилі британського вторгнення.
До кого ми вторгаємося, до себе?
Фібі потрібен психіатричний догляд.
Це найгірший час, щоб надягати на себе юридичний повідець.
Вона не відповідає на мої дзвінки. Думаю, він перехоплює мої повідомлення.
Він у відчаї, і він жахливий.
Я мав би допомагати тобі, а не бігати,
аби врятувати жінку, яку я нібито викрав у відключці.
Пробач, я мала висказатися, та я щось вигадаю.
Стривай.
Я ніколи не бачив, щоб Фібі двічі носила один одяг.
Є думки, де вона може обирати сукню для цього заходу?
Ні, та має знати її асистентка.
Я їй подзвоню.
А ти розумник.
Іди на уроки, а я піду шукати Фібі.
Зустрінемося пізніше?
Відволічемося від наших туг спортивним сексом?
Авжеж, чекаю не дочекаюся.
Ви такі милі.
Прибери за собою, і вона твоя.
Якщо не зможеш, втратиш її назавжди.
Оце так задачка.
Я б не сказав, що рушієм сюжету є комплекс Мадонни-повії.
Та він є його частиною.
Є ще якісь думки?
Я думаю, що 19 та 17 вказують на реальні вбивства.
І що там мова про реального вбивцю.
Ні, цифри — це брудний жартик.
Тридцять три плюс 17 та 19 дорівнює 69.
Це твоя проекція. Ні.
Це якась дурня. Ви так не думаєте, професоре?
Надю, можеш вирішити цю суперечку?
Глибокий сенс чи жарт нижче поясу?
-Я не читала її. Пробачте. -Надя не виконала домашню роботу?
Я мала написати роботу, та це більше не повториться.
Вона накличе на нас проблеми, Джо.
Скажи їй, хай залишиться.
Скажи, хай залишиться, якщо хочеш побачити Маріенн живою.
Надю, можеш залишитися на хвилинку?
Пробачте, що не підготувалася. Це все клятий Тарковський.
Я ледве можу дивитися його лайно, не кажучи, про те, щоб писати про нього…
Як ти?
Я не хочу втручатися, але…
Якщо чесно…
Це Едвард.
Останнім часом мені поруч з ним не по собі.
Тільки це?
Це дурня, та я просто не можу відволіктися.
Ніхто з нас не любить ярлики. А я не знаю, що ми.
Вона така, бо закохалася.
Ну, мені слова не давали, але як би ви себе не назвали,
всі бачать, що він від тебе дуріє.
Хотіла б я, щоб він мені це сказав.
Він нервує поруч з тобою, як і ти — з ним.
Він просто краще це приховує.
-Мабуть, ви маєте рацію. -Надя. Брехуха, аж червоніють вуха.
-Ну, я маю де з ким зустрітися, тому… -Гаразд.
Давай надолужимо все у робочий час.
Так, з радістю.
Фібс?
Привіт.
Вони сказали, ти вийшла з роздягальні провітритися.
Все гаразд?
Так, все добре.
Все чудово.
Дякувати Богу янголи мене захищають.
Люба, ти мене уникала.
Ні. Мабуть, мої повідомлення потрапили не туди. Пробач.
Слухай.
На нас чекає авто, щоб відвезти тебе до того місця, про яке ми домовилися.
-Тобі це не завадить. -Розповісти найцікавіший секрет?
-Знаєш про вечірку до заручин? -Так.
Це насправді моє весілля.
Тому це буде моєю весільною сукнею.
-Як тобі? Мені подобається, а тобі? -Фібс, вона розкішна.
Серйозно.
Ти мріяла про своє весілля ще з дитинства.
Ти хотіла надіти сукню бабусі та тіару.
Пішло б забагато часу на її доставку, а його обмаль.
А з чого такий поспіх?
Через Джемму.
Одного дня вона ще тут,
а зараз — попіл.
Нащо чекати?
Він каже, що кохає мене тисячу мільйонів разів на день.
Цього ж має бути достатньо, так?
Так. Так.
Будь ласка, зроби одну річ.
-Що саме? -Шлюбний договір.
-Скажи, що порадилася з юристами. -З юристами?
Про що мова, про шлюбний договір?
Кейт, не хвилюйся. Про все подбали, гаразд?
Все відбувається за законом.
Чому щоразу, коли ти з'являєшся, Фібі засмучується?
Ти взагалі дбаєш про неї?
Ні, любий. Вона лише намагається допомогти.
Досить про неї. В мене є для тебе сюрприз.
-Ходімо. -Гаразд.
Маріенн десь там.
І відповідь схована у цій квартирі, мапа, ключ, що-небудь,
а я не можу, трясця, знайти,
вона так і померти може.
Ось і мінус застави за квартиру.
Сподіваюся, тобі хоча б сподобалося длубатися в ній?
Тепер коли розважився з цим,
можу запропонувати почати пошуки в своїй голові?
Привіт, ти.
Хатинка у лісі, свіжий сніг,
міцна випивка.
Безліч зірок над головою, і нікуди не треба іти.
-Можемо туди поїхати? -Все гаразд?
Вечірка до заручин Фібі.
Це не вечірка.
А весілля.
-Що робитимеш? -Ще не знаю.
Та обіцяй, ти підеш зі мною.
Зі мною має бути там хоч одна нормальна людина.
З радістю буду твоєю однією нормальною людиною.
Дякую, Джонатане.
До зустрічі.
Отже, побачення з Кейт, твоєю коханою.
Це значить, що ти нарешті змирився, що Маріенн помре?
Скоро. Якщо врахувати, що востаннє я її бачив ще до пожежі у Хемпсі.
Давай загуглимо, скільки протягне жінка без їжі та води.
Ти клятий монстр.
Цікаво, як справи у тієї жінки-фотографа?
Ну, у тієї.
Головної фанатки леді Фібі.
Вона у в'язниці.
Яким боком вона до цього?
Настільки була впевнена, що леді Фібі —
її подруга, що зробила собі тату, знала все з її життя,
де вона живе, її улюблені ресторани.
Впевнена, що Фібі надсилала їй послання.
Викрала її, мордувала,
випадково вбила…
Пробач. Я все переплутав, так?
Досить маячні. Я не розумію, що ти верзеш.
Справжній Винищувач багатіїв теж еротоманіяк.
Ти ще не побачив її, Джо?
Д-Р ДЖЕКІЛ ТА М-Р ХАЙД
Цікаво, нащо вона тут?
Ще тепло.
Продовжуй, голуб мій.
Тепліше.
Надя не знала, що дає Рісову книгу його фанату номер один…
хто вже багато разів її прочитав.
Та й ти цього не знав.
привіт джо
Я це зробив?
Тут більше нікого.
Ні.
-Ні, я не… -Одержимий?
Завжди є коробка.
Звичайні сувеніри.
Чеки, стара жуйка.
Це його рушник з потом після спортзали.
ЛОНДОН ТА ПІВНІЧНИЙ СХІД АНГЛІЇ
Квартира Ріса Читальне місце
Ранкова кава
На честь паперового примірника «Гарна людина у жорстокому світі»
я покажу вам мої улюблені місця Лондону,
починаючи з…
«Традиційного тандуру».
Думаю, ти все ж знайдеш Маріенн вчасно.
ТРАДИЦІЙНИЙ ТАНДУР
Вже тепліше.
Дуже тепло.
-Це твоя улюблена їжа? -Я людина звички.
Маріенн, Маріенн.
-В мене є план. -Дякувати Богу, бо в мене — ні.
Але він божевільний.
Настільки, що ніколи не спрацює.
Гаразд, давай послухаємо.
-Джо? -Я не Джо.
Молодець.
Пишаюся тобою.
Переклад субтитрів: Fatun Volodymyr