- Viděli jste: - „Ahoj, ty.“
Jistě, Evanesce.
Bez zpětného prověřování, zprávy zmizí hned, jak si je přečtete.
Oblíbené mezi elitou i paranoidními.
Tak se asi uvidíme na té pitomé výstavě, profesore.
Kate Galvinová.
- Jdi pryč. - Kate moc neprozradí.
V tom saku vypadáš jako číšník.
Jsi prázdná nula bez vlastního života.
- Malcolm. Donutil nás mu tak říkat. - Byla jen jeho studentka?
- Co chceš? - Nadia měla pravdu.
První podezřelý je obvykle druhou obětí.
„Já tě brzy odhalím.“
KDO BYLA GUINEVERE BECKOVÁ?
„Ahoj, Joe.“
V takových chvílích si nutně říkám, kde jsem udělal chybu?
Chtěl jsem jen dovolenou
a začít nový život, dobrý,
upřímný, klidný, ale tys to zničila.
Narušilas mé útočiště,
odhalila mé já, které jsem se snažil opustit.
„Mám pravdu? Jsou všechny ty články o tobě?“
Jistě, že nemůžu říct ano. No tak.
Jmenuju se Jonathan Moore.
JMENUJU SE JONATHAN MOORE
„No tak, Joe. Řekni mi pravdu.“
Odmítám podněcovat tvou nemocnou a pomýlenou fixaci.
Mám tě hledat a ne si měnit zámky.
Ale nesmím tě pustit do mého bytu, do své mysli.
„Ignoruješ mě?
Zraňuješ mé city, Joe.
Jsi tam?“
Jsi tam?
Nedáváš mi na vybranou.
Budu tě ignorovat, šmíráku.
V Poeově Muži davu
spatří vypravěč cizího člověka v kavárně a stane se jím posedlý.
Sleduje toho cizince londýnskými ulicemi. Vyvozuje dedukce.
Ale důvod jeho zájmu zůstává záhadou.
Takže, co ten příběh říká o posedlosti?
Že jde ruku v ruce s touhou chránit.
Vypravěč jde za ním, protože vidí,
- jak pod šaty schovává dýku. - Správně. Ale zjevné.
- Zajímavé. Co dál? - Je to o lásce.
- Určitě jsi četla správnou povídku? - Je o druhu lásky,
kterou chováme k něčemu, co nikdy plně nepochopíme.
- Je to o fixaci. - Kdo říká, že se vzájemně vylučují?
Vypravěč se chce spojit a vědět a být znám, je to tak?
- Proto sleduje cizího člověka. - Promiňte, ale jde o profesora Hardinga.
To mě poser. Byl zavražděn.
Myslí si, že to souvisí s vraždou Simona Sooa v galerii.
To ne.
Říkají mu „vrah, který žere bohaté“. Chytlavé.
Prst Malcolma Hardinga byl poslán do The London Dispatch
se vzkazem který naznačuje, že to není únos, ale vražda.
Do prdele.
Nenechal sis Malcolmův malíček jako trofej,
ale používáš ho k donucení mě hrát tvou hru.
To je velmi, velmi zlé.
„Konečně mi věnuješ pozornost?“
TY
Dobře, kreténe, vyjádřil ses jasně.
Zrušil jsem hodinu, aby se studenti mohli vzpamatovat,
neboli drbat o vrahovi žeroucím bohaté, který jde po bohatých.
Takže ano, věnuji ti pozornost.
Otázka zní: „Co chceš?“
CO CHCEŠ?
„Přiznání, že jsi Joe Goldberg.“
Tak to se nestane, ale také nemůžu nereagovat.
Takže: „Nejsem.
Ale kdybych byl, co bys ode mě chtěl?“
„Pro začátek, proč všechny ty lidi zabíjet?
Měl bys vědět, pořád mám Simonovo ucho.
Mám ho poslat se vzkazem podepsaným ‚Jonathan Moore‘?“
A je to tady, vydírání.
Dobře. Dobře. Řekni co možná nejmíň.
„Kdybych to všechno udělal,
tak jen proto, že jsem neměl jinou možnost.“
„Bylo to na život a na smrt.“
Představte si, jak to otevřeli.
Ten prst prý smrděl tak hrozně, že z něj opisovač omdlel.
Tak to dopadá, když majitel novin
má syna kecala.
Co ti ještě táta řekl?
Všichni se bojí, co ještě v poště najdou.
Simonovi Sooovi vrah sebral ucho a bůhví co ještě.
Příště otevřou krabičku s jeho ptákem a údajným princem Albertem.
Jsi normální? Byl zavražděn. Byl to náš profesor.
- Mám podezření, že s ním spala. - Klídek. Jen jsem…
Mluvil sprostě o jiné lidské bytosti, kterou rozsekali na kusy.
Joe, je to k ničemu. Jsi nechutný.
Potřebuje si s někým promluvit, ale já mám plné ruce práce s tebou.
Od tvé poslední zprávy uběhly tři hodiny. Už tě nebaví si se mnou hrát?
Mezitím hledám stopy, kde to jen jde.
Bohužel stejné zprávy pořád dokola, dokud jsem tě nenašel.
Připomnělo mi to, že nejsem jediný, kdo tě hledá.
…kam chodí mnoho jeho blízkých přátel.
Policie se Kate asi ptá, jestli měl Malcolm nepřátele. O Simonovi taky.
A když nad tím přemýšlím,
podle toho, jak se chová, bude ráda, když nebudou podezírat ji.
Ani slza. A ani jim nenabídla čaj.
Do prdele.
Jak se to v Americe říká? Hleď si svého.
Omlouvám se, ta zpráva o Malcolmovi…
Musí to být hrozný šok.
Chtěl jsem ti vyjádřit soustrast.
Šetři dechem. Budeš to potřebovat, až přijde policie.
To neudělala.
Ale udělala.
Kdy jste naposledy viděl Malcolma Hardinga?
Asi před týdnem.
Myslím…
Přivezl mě z klubu. Jeho přítelkyně se o tom možná zmínila.
V tom klubu byl taky Simon Soo. Je to tak?
A byl jste na jeho vernisáži v den, kdy ho zabili.
Co jim ještě Kate řekla, moje oblíbené cereálie?
Přesně tak.
Rychle jste se stal součástí těch společenských kruhů.
Slečna Galvinová říkala, že se vyhýbáte policii.
Jak jinak.
To je… Myslel jsem, že mám menší problém s pracovním vízem,
- ale dokumenty mám už pořádku. - To nespadá pod naše oddělení.
Takže když vás profesor Harding odvezl domů,
pak, pokud se nepletu, jste poslední, kdo ho viděl naživu.
Sakra. Je čas začít co nejrychleji tancovat.
Tím si nejsem jistý.
Je to trapné.
Oba jsme toho moc vypili a Malcolm mi říkal věci,
které možná neměl v úmyslu.
Třeba zjistil,
že Simon nutil umělce, aby malovali jeho obrazy.
Myslím, že Malcolm hrál a byl na mizině, takže chtěl Simona přimět, aby to spravil.
Pochopil jsem to jako „vydírat ho“.
Není správné mluvit špatně o mrtvých,
ale ve zprávách říkali, že to může být sériový vrah, takže…
Možná je pravda blíže, než si myslíme.
- Může to někdo potvrdit? - Blue Cahill, jo.
Je jedna z malířů, které Simon využíval.
Prý je na odvykačce.
Ještě jednou díky za čaj.
Když vás ještě něco napadne, dejte nám vědět.
Ano, jistě. Jistě. Vyprovodím vás.
„Ta mrcha poslala policii rovnou za tebou.“
Co to kurva je? Kde kurva jsi?
Ukaž se, srabe.
„Kate je hrozba. Dalo by se říct na život a na smrt.
Měl by ses o ni postarat.“
A tady to je, tvoje skutečná hra.
Chceš, abych zabil Kate.
Žádné stopy, žádné sledovací zařízení.
Kolikrát ještě budu muset kvůli tobě obrátit byt vzhůru nohama?
Samozřejmě, že Kate nezabiju.
Ale je snad tvůj další cíl?
Nechci si hrát na bodyguarda ledové čarodějnice, co mě nesnáší.
Udrž to obecné, nezávazné.
„Kate nebude problém.“
Ale pokud ji budeš sledovat,
taky budu muset.
Jdu tam, kam jde ona. A najdu tě.
Nadio.
Zdravím.
- Co tady děláte? - Bydlím za rohem.
Proč se plížíte kolem domu oběti vraždy?
Hledám Malcolmův schovaný klíč.
- Potřebuje někoho, komu může věřit. - Něco jste si tam zapomněla?
Kurva. Kurva.
- Řekl vám to? - Tipl jsem si.
Nemyslím, že to všichni ví.
Něco jsem mu napsala.
Napsala jsem mu dopis, což jsem neměla, a teď je tam.
Je to mezi všemi jeho věcmi, najdou ho a bude z toho titulek.
A co pak bude se mnou? Naprosto mě to veřejně zničí.
- Probourat se tam… - Ne, to ne. To nedělejte.
- Jsem s Kate kamarád. - To těžko, ale na něco přijdu.
Ten dopis vám přinesu.
Nebudu se tam vloupávat.
Zatím se tam nevloupám.
To znám.
Gratuluji, vrah co žere bohaté, je virální.
Nechtěné následky, nebo jsi chtěl založit hnutí?
Ale především, jak tě na Simonově pohřbu poznám
v davu, který hraje jedním způsobem, když běží kamery,
a druhým, když jsou v soukromí?
Takže otázka zní: „Čí zármutek není zcela upřímný?“
- Tak například Sophie Sooová… - Prosím, místo květin
darujte na hashtag „úsměvy pro Simona Sooa“.
…nestydatě využívající zármutek k získání sledujících a darů
pro zubařskou charitu pro chudé děti,
která, zdá se, mimo narychlo sestavenou webovku neexistuje.
Vraha to z ní nedělá, ale nutí mě to k zamyšlení.
Samozřejmě, Kate. Musíme ji udržet mimo dosah. Na dálku.
Pak je tu Phoebe, jejíž léta mediálních zkušeností jí moc nepomohla
- s veřejným zpracováním zármutku. - Pokud se díváte,
pomozte mi najít ostatky mého milovaného přítele Malcolma.
Měl rád welšské jezevčíky a polévku.
Pokud najdete jeho ostatky,
zavolejte na 999
a slibuji, že budete štědře odměněni.
Je na mraky z prášků, ale ne vražedkyně.
A co Adam?
Těžko se v něm dá vyznat a vím, že má tajemství.
Tak co je? Typický zakrnělý Američan,
nebo tajný sériový vrah?
Jo, a pak je tu Rhys Montrose.
Údajně má za pár dní vyhlásit svou kandidaturu na starostu.
Chytrý politický tah.
Manipuluje veřejnost oplakáváním přítele.
Nebo tu manipuluje mnou?
Nebyl jsem na svém pohřbu v Madre Linda, ale četl jsem,
že to byla malá událost, takže přesný opak této.
- Jistěže jsi tady. - To byla moje šance na příměří.
Nechci slyšet, co mi chceš říct, a nevím, proč jsi přišel.
Phoebe mě pozvala.
A je po příměří.
Daleko od paparazziů se zdají spíš vyděšení než smutní.
Pokud jde o vraždění bohatých a dávání chudým,
tak doufám, že víte, že jsem zdědila jen zámek.
Gemma, nikdy není ne hrozná,
ale těžko si ji představit, jak burcuje ambice vraždit.
Na druhou stranu, pokud jsi to ty, je to výkon na Oscara.
Možná bychom si měli brát neprůstřelné vesty.
A zničit tuhle siluetu? To radši umřu.
To je nesmysl. Nikdo nás nechce zabít.
Roald, ten se nebojí, protože je ty,
nebo je příliš arogantní, aby se považoval za smrtelníka.
- Jak se daří? - Dobře.
O Malcolma je postaráno?
Podařilo se nám najít místo nedaleko jeho babičky,
kam bychom mohli dát ten prst.
- Moc mě mrzí… - Ne, Roalde, ne, prosím? Začínáme.
Ochranářský, nebo se mi ty posmíváš?
Jak bych se mohl kamarádit se Simonem Sooem?
Jistě, možná jste viděli rozhovor, ve kterém řekl něco dost nemístného.
Bezpochyby když byl nahý.
Ale každý z nás nosí jinou masku, dle potřeby.
A některé své části nedokážeme nikomu ukázat.
Co je za Rhysovou maskou?
Řekl mi, že cesta z Berlína netrvá dlouho,
- takže ho nemůžu vyloučit. - Co by to udělalo
s pověstí agresivního, údajně egocentrického génia,
kdybyste také věděli, že třetinu svého výdělku dával na charitu?
Nebo udělal cokoli pro svou sestru?
- Joan Didion o zármutku napsala… - A kandiduje na starostu.
Možná jsem blázen,
ale mám pocit, že by to anonymní slídění a zabíjení lidí zkomplikovalo.
„Když oplakáváme své ztráty,
oplakáváme, ať tak či onak,
- sami sebe.“ - Kurva. Přemýšlím kvůli tobě v kruhu.
Rhys by mohl být ty. Můžeš být kterýkoli z nich.
Takhle oni truchlí? Jak mám poznat, co kdo z nich cítí,
když jsou zfetovaní koktejlem smutku, strachu a zakázkovým amfetaminem?
Úžasný obřad, co?
Sháníš materiál pro svou knihu?
- Teď přijde další prohledání. - Pro nás to tak nebude.
Jak to myslíte?
Však víš, všechny ty… Ty okázalý kecy.
Myslí si, že jsme stejní, cizáci. Jsi to ty?
Člověku to leze na mozek, co?
Být tomu tak blízko a sledovat, jak to všechno proserou,
vědět, že ať makáte sebevíc, nikdy to nebude vaše.
- Tak to cítíš? - Cože? Ne.
- Ne, chci říct, pracujete… - Ne, já svou práci miluju.
Lady Phoebe se ke mně chová jako k rodině,
ale protože je taková hodná duše,
má sklony přijímat tuláky a zatoulance.
Takže to, že jsi tady,
mě nijak nepřekvapuje.
Pochybnýho mi na tobě připadá naprosto všechno.
Máme tu dalšího detektiva a je čas tenhle rozhovor ukončit.
Asi byste to měl jít říct lady Phoebe.
Asi to udělám.
Užij si smuteční hostinu.
„Proč jsi ještě nezabil Kate?“
Kurva. Kam šla?
Buď milý, ať ji mám nablízku.
Myslím, že jsme nezačali šťastně. Omlouvám se.
Za špehování? Nebo za tu mrzutost, když jsem za tebou poslala policii?
- Nebyl to zrovna sousedský tah. - Možná je pro ně důležité
promluvit s jedním z posledních, kdo viděli Malcolma naživu.
- Nebo něco skrýváš? -Ne, jistěže ne.
Tak jsem jen urychlila očištění tvého jména.
Chtěl jsem říct „děkuju“. Pořád mi pomáháš.
Zmírňuj.
Bože.
I když mám ráda sarkastické hantýrky s rádoby zdvořilými americkými egoisty…
- Egoisty? - …dnes se to nehodí.
Víš…
Ta úmrtí.
Takže spolupracuj s policií a nedívej se mi do okna.
A kde je sakra to auto?
Už dost.
Hezké odpoledne. Nebo ne.
Zatraceně. Musím ji sledovat. To se jí bude líbit.
Pokračuje vyšetřování údajné vraždy
Malcolma Hardinga, profesora literatury na Darcy College.
Ve svém prohlášení rodina profesora Hardinga
vyjádřila svůj zármutek ze ztráty milovaného syna…
Jak tohle boxeři kolo za kolem zvládají?
- Co to kurva děláš? - Zachraňuju jí život,
- aby na mě mohla být hnusná. - Promiň, že jsem byl kretén.
Chceš, aby policie dělala svou práci.
- Pro vás? -Ne, ne, on tu nezůstane.
Bez ohledu na všechno, někde tu je skutečný vrah a cílí na lidi kolem tebe.
- A podle mě bys neměla být sama. -Proč? Protože jsem křehká dívka?
Bože. Zapomněla jsem. To je kapitán Amerika, kdybyste chtěli podpis.
Kurva.
Musí to pro tebe být neskutečné.
- Že mě sleduješ jako štěně? - O tom nemluvím.
Že tví přátelé dělají, jako by nic, i když jeden z nich mohl…
Mohl?
Jeden z nich.
To myslíš vážně?
Myslíš, že jeden z mých přátel je vrah,
a ne ty tisíce, které si nepřejí nic jiného,
než je sežrat zaživa.
- Pořád si hraješ na Sherlocka. - Ona mi nepomůže zjistit,
- kdo jsi, to je jasné. - Shrňme si to.
Proč mě sleduješ? Chceš mě ošukat?
Ne.
Tak mě zabít? Proto mě sleduješ?
Nechytni se. Nechytni se.
Káplas na to. Mám rád šmírování a vraždění.
Není to, že bych ti chtěl pomoct.
Proč? Proč by tě to vůbec zajímalo?
Co když prostě zajímá?
Ať se ti to líbí, nebo ne.
Byls emotivní dítě?
Občas asi ano.
Když jsem byla malá,
matka mi zakázala plakat.
Když jsem si odřela koleno…
Co, když mi umřeli prarodiče,
ani se na mě nepodívala,
pokud jsem nebyla dokonale stoická.
Skrývat pocity
a prostě se to…
Stalo se to automatickým.
A já mám být truchlící přítelkyně.
To chápu. Opravdu.
Z vlastní zkušenosti můžu říct, že čím víc to oddaluješ, tím je to horší.
Tak co dělat?
Já osobně, pokud se to vážně zvrtne,
mám svůj očistný rituál.
Něco spálím.
Pomáhá to.
Co když to nezabere?
Co když mi to prostě
s Malcolmem nepůjde?
Tak truchli za sebe.
Říkáš to, jako by ta investice byla chyba.
Myslíš, že jsem nevěděla, že mě podváděl?
- To jsem neřekl. - Myslíš, že to byl náš vztah?
Ukážu ti naše oblíbené místo.
Teď mě zve, abych sledoval já ji.
Moc mi to neulehčuje.
To je fakt zábava.
Kate!
Kate, můžeš, prosím, počkat?
- Teď není čas na pobíhání po městě. - Nikdo ti za to neplatí.
Pokud se nebavíš, můžeš klidně odejít.
Není to bezpečné.
Bože.
Je to vlastně celkem milé, cváláš za mnou jako nějaký bílý rytíř.
Budeš tak zklamaný, až zjistíš,
že ženy 21. století se o sebe umí postarat.
Zkurvenej život.
Dokonalé. Tajná zahrada.
Tolik míst, kde se může schovávat vrah.
Kate vážně ráda pokouší osud.
Pořád je to tady.
Dobře, takže co jako? Chodili jste se s Malcolmem ožírat?
- Můžeme odsud kurva… - Ticho! Ticho.
Sousedi, zavolají policii. Malcolm a já jsme jen nepili.
- Balí mě snad? - No tak.
Něco na tom je, když víš, že tě můžou sledovat.
- Cítils to někdy? - Nemůžu říct, že jo.
Jestli chceš být užitečný,
měla jsem opravdu hrozný den.
Rozptyl mě, ano?
Jsem si jistý, že bodyguardi by s klienty spát neměli.
Bože, ty rád přemýšlíš.
Víš, myslím… Myslím, že ti rozumím.
Jsi romantik.
Jsem moc přímá. Nechceš šukat, chceš se milovat.
- Říká to, jako by to bylo něco špatného. - Nevíš, kdo jsem…
Vidím, že se snažíš působit vznešeně a skrývat své pravé motivy.
No tak, Jonathane. Vážně mě nesleduješ, protože tam někde hluboko…
- Ne. Ne. - …mě chceš…
- Ne, nechci. - …ošukat.
Je to špatný nápad. Ne.
A je po mém liščím svádění.
No, pokud jde to, jak na mě ženy padají, to bylo dost jemné, upřímně.
Sakra.
Ne, do toho nejdeme.
Už tak je to dost komplikované.
Můžu říct něco
romantického, jestli chceš.
Na druhou stranu ji tak mám pořád na očích, že?
Co mě to napadlo?
Ne. Kurva.
Nelíbej mě, můžeme se zamilovat.
Tohle je držet se na blízku.
Malé rozptýlení pro ni.
Ničemu to neuškodí.
Ze všeho, co mě napadlo, že při ochraně Kate bude,
tohle na seznamu nebylo.
Sakra, kde je?
Pořád dýchá.
Mám chvilku, abych Nadie pomohl vyřešit problém s milostným dopisem.
Žádné dopisy.
A žádné fotky Kate ani nikoho jiného.
Až na tuhle velkou, křiklavou výjimku.
Divím se, že to není akt.
Jen někdo tak obyčejný jako Malcolm by něco schovával za vlastní portrét.
Co to děláš?
Jedna ze studentek chtěla, abych našel něco, co napsala.
Proto jsi šel se mnou ke mně domů?
Najít dopis od jedné z Malcolmových bezduchých bočních šukaček?
Ne, to by bylo šílený.
- Vzbudil jsem se… - Proto si myslíš, že jsem v nebezpečí?
Kvůli nějaké vyšinuté školačce?
- Jak se jmenuje? - Kurva.
- Ne, proto ne. - Chci, abys odešel. Okamžitě.
Nemůžu ji tu kvůli tobě nechat.
Kate, já vím, že to pořád opakuju, ale vážně je to pravda.
Není to bezpečné.
Radši budu rozsekaná na tisíc kousíčků,
než s tebou strávit další vteřinu o samotě.
Vypadni.
Katin řidič tu parkuje celý den.
Ona si zatáhla rolety, zatímco tu stojím a pomalu umírám hlady.
„Dívám se, jak ji ‚chráníš‘.“
Naser si.
„Prokoukl jsem tě. Podle mě zabíjíš, abys ochránil to, co miluješ.
Kate není láska. Zatím.“ Nikdy.
„Ale pomohla mi najít tvůj vzor.“
To je to velké zjištění? Který slušný muž by nepomohl chránit lidi?
„Líbí se ti to. Ten pocit. Zabíjet.“
To je šílené.
„Když jim život mizí z očí. Ta moc.
Vsadím se, že ti u toho tvrdne péro.
Vsadím se, že ti stojí teď, jen z toho pomyšlení.“
„Jsi blázen.“
„Já ti to ukážu.“
Jak mi to ukážeš?
Ne.
Hej, hej, hej! Ty!
Příště na Katině prohlídce nejlepších míst, kde se dát v Londýně zabít,
700 let stará krypta.
Jediná cesta dovnitř i ven. K ní se dostaneš jen přese mě.
Ach, Malcolme.
Přišlo by ti absurdní, že mluvím do krabice,
ve které je pochován tvůj malíček.
Ježíši. Ty bys nechutně vtipkoval o nekrofilii.
Chtěl bys, abych se cítila provinile, že jsem ti ho nevykouřila častěji.
Byls pompézní
líná coura.
Ale díky tobě jsem zapomínala na rodinu.
Uměls mě rozesmát.
Záleželo ti na mně.
To za pár slz jistě stojí.
Zatraceně.
Nazdar.
Prokaž si laskavost a nenuť mě stisknout spoušť.
- Dobře. - Tak co máš v plánu?
Záludnej prevíte.
Je tvoje další oběť?
Ne. Je v nebezpečí.
Heleme se.
To je Malcolmův prsten.
Jak?
Někdo to na mě chce hodit.
Vsadím se, že chlupatí o tom rádi uslyší.
A lady Phoebe.
To by bolelo, kdybych tam ještě měl prsty.
Pleteš se.
Pleteš se. Můj pták nebyl nikdy měkčí.
Byl to hnus. Nejsem jako ty.
Neznáš mě tak dobře, jak si myslíš.
Jde mi to až moc dobře.
Vic se mýlil. Myslel si, že nikdy nezažije pompu a okázalost,
ale je pohřben se Simonovou pozlacenou rakví.
To není špatné.
Řekl bych pár slov, ale Vic asi na Didion moc nebyl.
Aspoň jsem ho znal dost na to,
abych lady Phoebe napsal vděčný dopis s výpovědí.
Koneckonců byli jako rodina.
Přísahal jsem, že už nikdy víc.
Byl jsem na nové cestě.
Než ses objevil.
Ušils to na mě.
Podstrčils ten prsten, aby ho Vic našel.
„Měl jsem pravdu, že? Užil sis to.“
Ne! Ty úchyle!
„Jediné, čeho jsi dosáhl, je, že jsem se rozhodl tě utnout.
Možná si to neužiju, ale svět bude lepší
a nikdo tě nebude oplakávat…“
Počkat. Proto jsi na mě tak fixovaný?
Jsi osamělý?
Poeův vypravěč hledá v davu spojení.
Chceš přítele.
Chceš, abychom byli stejní.
Spřízněné duše.
A budeš-li si myslet, že jsme,
že jsme, možná to budeš chtít vzít do reálu.
„Měls pravdu. Bylo to vzrušující.“
Když jsem pohřbil Vica, sledoval jsem Kate domů.
Od té doby neodešla.
Asi je vyčerpaná, zvážíme-li, kolik lidí z jejího okruhu jsi zabil.
Každopádně je uvnitř.
A ty se mi zatím vyhýbáš.
Mnozí pojali podezření, že vražda profesora Hardinga
má spojitost s další významnou vraždou,
a to umělce Simona Sooa, který byl přítelem profesora Hardinga
a jehož tělo bylo údajně…
Mýlil jsem se? Přehnal jsem to?
Nebo na to skočíš a navrhneš se sejít?
Výborně. Procházím očistcem. Ty se mnou nemluvíš, Kate taky ne.
Pořád sleduju to její podělané okno. Dokonalé. Fakt díky.
Asi si tím očistcem neprocházím sám.
Když nemůže uronit slzu, může aspoň zničit ten šeredný portrét.
Snad to pomůže.
Sakra.
Tady jsi… Sakra, to je jen Phoebe.
V DESET V SUNDRY HOUSE? POTŘEBUJU TĚ!
Pojď dál. Jen vteřinku.
Se vší tou záhadou a nejasností, do které jsi mě zatáhl,
můžu udělat jednu normální dobrou věc pro dobrého člověka.
- Bože, děkuju. -Nebojte se. Nečetl jsem to.
To by mi nevadilo. Je to moc dobře napsané.
Nedávno jsem si na to vzpomněl. Mohlo by vám to pomoct.
Joan Didion.
Nemůžu uvěřit, že je mrtvý.
Zatím jsem neznala nikoho, kdo umřel.
- Je to hrozný pocit. - Jo, to je.
Dokud to nepřejde.
A kdy to bude?
Myslím, že u každého je to jiné.
Pocit viny to jen zhoršuje.
Podle mě byste neměla cítit vinu, že milujete.
Nemilovala jsem ho.
Dobře, tak vám na něm záleželo.
Někdy nám záleží na nesprávných lidech, ale to z nás nedělá zlo, jen lidi.
Děkuju.
Uvidíme se na semináři.
Dobře.
Musím se řídit vlastní radou. Přestat se cítit tak provinile.
Udělal jsem pár chyb, ale umím se zlepšit.
„Myslím, že je čas se sejít.“ Zabralo to.
A teď vím, jak s tebou mluvit.
„Pod jednou podmínkou.
Kate nech na pokoji. Ta je moje.“
„To je ten Joe, kterého jsem hledal.“
Když už je Kate nedotknutelná a nemusím pobíhat a chránit ji…
„Kdy a kde?“
„Podrobnosti brzy.“
Jak brzy?
Už žádné zprávy, žádné hry.
To nevypadá dobře.
Profesore Moore. Měl byste pro nás chviličku?
Ale jistě. Rád pomůžu.
Překlad titulků: Roman Placzek