Минулий семестр закінчився бурхливою драмою.
Хоча цього не мало би статися.
Та ми з Деі розсталися, я закохалася у Йурі і
мене вигнали зі школи.
Я поїхала на зимові канікули, гадала, що назавжди, але минув місяць,
і ось я знову у Сеулі.
СЕСТРИ СОНҐ М: Уже на місці?
Їду в кампус. Л: Ти все зможеш!
Цілую.
Я й не уявляла, що Йурі вмовить свою маму повернути мене,
та я отримала другий шанс і я його не проґавлю.
Розпочинається новий семестр, і я викладатимусь на повну.
-ТАКСІ -Алексе! Професоре Лі! Хоча ж ви тепер
директор Лі у нас! Вітаю вас із цим. О, дякую. Так, авжеж. На сто відсотків. Я
готова ковтати книги, бути слухняною і взірцевою ученицею.
-Щоб я всрався! Це ж моя королева хаосу! -Чувак, я так скучила!
-Я також! -А ще рада повідомити тобі, що
серйозно ставитимусь до навчання цього року.
Так. Звісно. Я ж і сам постійно про це торочу.
-Привіт! -Я…
-Було так весело. Дякую. Я також. -Гаразд, то погнали.
Так! Сумувала так. Ти не уявляєш.
-Тут так гарно. І не кажи. Є де погуляти. -Чорт, я забула спитати Лі про
-того Саймона з маминого листа. -Ти ще встигнеш знайти Саймона.
Ні, годі вже гаяти час. Вдома мене дістали запитаннями.
Лаура Джин, Марґо і навіть Пітер,
бо він простирчав у нас майже усі канікули. Усім цікаво, що
я дізналася про маму, як там моя корейська. І я збагнула…
що я нічого й не дізналася про маму.
Зовсім нічого. Мене майже відрахували. А мій хангиль відстій. Тож це семестр
Кітті-два-нуль. Я житиму як одиначка. І буду одиначкою.
Вважаю це ганьбою зрікатися кохання після того, як стала бі.
Ну, я ж не кажу, що стану монашкою. Я б позустрічалася і з дівчатами.
Але, мабуть, обрала би когось поза колом друзів.
Хочу уникнути драми.
То… Ти вже готова забити на Йурі? Вона ж повернула тебе сюди.
Лаура Джин вмовила мене написати прощальний лист Йурі. Вона робить так з
усіма, кого кохала. І я привезла лист із собою, щоб перечитувати, коли почну
втрачати глузд.
Ти міг би написати такий Флоріану.
Узагалі Флоріан усе мені полегшив своїми брехнями і махінаціями,
через які Деі міг втратити стипендію.
Ти правильно вчинив, коли його здав.
Я не збирався провокувати розслідування, яке розкрило залученість ще купи учнів.
Гадаю, ми обоє королеви хаосу.
О, глянь. Це ж наші хлопці.
Деі! Мін Го!
Кітті, гадаю, я в тебе закохуюсь. Злегка. Або дуже.
Пробач, що? Ти закохуєшся в мене? Відколи це?
-Я не знаю. Це якось сталося. -Як? Я ж тебе дратувала.
-Так і є. Це в тобі приваблює найбільше. -Я не розумію… це… це якийсь
-пранк? Ти мене зараз розігруєш? -Ні, це не пранк! Я… я розумію, це дивно,
але ці почуття в мене вже доволі давно. Я не збирався тобі зізнаватись через Деі,
-але коли ти сказала, що ви розійшлись… -Так, тридцять хвилин тому.
-Я знаю. -Усе занадто складно.
-Кітті, мені шкода. Забудь, що я сказав. -Ні, я… Куди ти йдеш?
Назад у перший клас.
А, так. Забула розповісти про драму з Мін Го.
Що?
Це щось дивне. Чого це вони так?
О, та вони мабуть не побачили нас.
-Вони точно нас побачили. -Знаєш, я піду гляну
кімнату, зустрінемось на зборах.
Гаразд.
-Дякую. -Упораєшся?
-Так. Бувай. -Бувай.
Гей, що сталося?
Я хотів привітатися.
Мене досі мучить те, як ми попрощались із Кітті в аеропорту.
Ми могли більше не побачитися.
Ходімо в гуртожиток.
Може, поговоримо про це пізніше.
Я вже відвик від цієї холоднечі.
Я нещодавно повернувся із Лос-Анджелеса.
Але це ж для K'ю.
Розігріє собі потім.
Вічно ти кажеш розігріти і руйнуєш усю суть латте.
Кумедно.
Я не брехала К'ю.
Кітті-два-нуль готова влітати у новий семестр без драм і романтичного хаосу.
-Кітті, я так скучила за тобою! -Я теж скучала.
Я думала про тебе усі канікули і так тішилась, що ти повертаєшся.
Я теж, і я повернулася тільки завдяки тобі.
Уяляєш, тепер ми ще й живемо разом.
-Що? Я мала жити сама. Це мабуть помилка. -Це не помилка. Це доля.
А від неї не втечеш.
Привіт, Кітті. Я Джуліана. Без твоєї допомоги ми з Йурі не були б разом.
Оу-у-у-.
Можеш повірити? Ми будемо сусідками. Мрії здійснюються.
Це мій найгірший кошмар. Бо мені небайдужа Йурі. Навіть дуже.
Вау! Це… Я не…. Ого!
-Схоже, Кітті бракує слів. -Я не знала, що ти житимеш
у кампусі цього семестру.
О. Я й не збиралася. Я мала втекти з дому батьків.
Там зараз жах. Вони розлучаються.
Що? Йурі, мені так прикро.
Усе гаразд. Якщо чесно, вони давно мали це зробити.
Зараз мама у Тайланді, подалі від усіх в оздоровчому центрі,
відновлюється.
Поговорімо краще про те, як круто буде жити разом. Я так хочу,
щоб ви роззнайомилися.
Я нізащо не переживу цей семестр. Я тут і помру.
Привіт.
Я Стелла. Стелла Чо. Дайте мені хвилинку…
Це місце вдесятеро більше за колишню школу.
Ти, певне, наша четверта сусідка. Я Джуліана, а це моя дівчина, Йурі.
-Вау. Вам дозволили жити разом? -Ми це приховали. Інакше
нас би не поселили разом.
І ширяться чутки, що в кампусі запровадили
щовечірні перевірки, тож нам тепер треба бути дуже обачливими.
Ну, мій язик за зубами.
О, а я Кітті. Можеш жити зі мною.
О, круто. Ем, хтось із вас покаже мені де тут деканат? Маю зареєструватись на
-заняття. -Так, я-я можу, просто зараз. Записуйся
негайно, бо нормальних професорів
розберуть, ходімо.
О, чекай, чекай. Поки ви тут.
Ми плануємо веселий вечір барбекю сьогодні,
я пригощаю. Ви будете? О сьомій?
Ти серйозно? Я з радістю.
А-а,, чорт. Я не зможу,
бо обіцяла сестрам зідзвонитися і розказати
про свій перший день тут. Тож…
Це ж буде друга ночі в Портленді?
Справді, це ніч. Так… Твоя правда. Ну, тоді я за! Ходімо вже.
Оу. Дуже дякую, що проводиш мене. Ти не зобовʼязана допомагати.
-Вони будуть. -Запишись у мій клас історії.
Мін Го, тобі пакунок.
О мабуть це від мами. Вона така турботлива.
Розмріявся. Це від тата… Мама би не забула,
що в мене чутлива шкіра до хімії. У цих кремах купа парабенів.
Авжеж. Ем, схоже, тато написав тобі щось.
-Ясно. -Він згадує про мене, коли йому щось
треба. Мабуть, його розбісила дружина, і я потрібен йому, щоб ми на публіку
погрались у щасливу родинку. Дістав мене.
Заспокійливі шкарпетки Кітті.
Сподіваюся, ти не будеш їх нюхати.
Замовкни. Я просто… радий, що вона тут, я хочу дружити, але…
Я досі маю почуття.
Ти це бачив? Коли я згадав Кітті,
він закрився в кімнаті. Він поводиться дивно,
відколи ми побачили її.
Я думаю, це моя провина.
Пригадуєш перед розривом я, типу, грозився вбити його, бо думав,
що він закохався в Кітті?
Так, звісно. Було… Було таке.
Але ти ж несерйозно.
Звісно ні, авжеж. Я, я вже вибачався, він каже, що все добре, але… Вочевидь,
йому ніяково. А я почуваюсь ідіотом.
О мій боже, мене це місце лякає. Сеул це тобі не Пеппер-Пайк, Огайо, кажу тобі. Але
Йурі та Джуліана наче милі. Ти з ними дуже близька?
О, я б не сказала, що дуже близька. Радше… навіть не знаю, як описати. Але
годі вже про мене. Як ти опиналась у КМІШ?
О, за програмою обміну від церкви. Я така рада, що житиму з
кореянко-американкою. Дякую, що не кинула напризволяще.
Так, е-е, ми на місці. Зустрінемось тут пізніше. Маю вирішити деякі справи, тож…
Це якась помилка. Я мала жити сама.
Помилок немає. Оплата за проживання та
харчування зросла через… непередбачуваний брак учнів.
Скандал зі списуванням змусив багатьох батьків забрати своїх дітей із КМІШ.
Твоя стипендія не покриває вартість окремої кімнати.
Ну, переселіть мене тоді в іншу кімнату. До інших дівчат.
Йурі Ган. Ви ж наче подруги?
Так. Так, звісно, у цьому й проблема. Мені треба зосередитися на навчанні,
а проживання з подругою мені дуже заважатиме.
Ну, якщо річ у цьому, я це владнаю.
О боже мій, дякую! Дякую. Можна вас обійняти?
-Авжеж ні. -Так, звісно.
Якщо я вже тут, можна ще дещо спитати?
Тільки якщо швидко.
Моя мама, Ів, імовірно, мала хлопця на імʼя Саймон,
коли вчилась тут. Може, ви його памʼятаєте?
Ми з твоєю мамою були не дуже близькі. І, ем, я не пригадую Саймона. Певне,
це той юнак, за яким вона поїхала в Сеул. Якого не схвалили її батьки.
-Чекайте, що? -Так, пригадую, її батьки
були проти поїздки в Корею.
Особливо, її мати.
Ні, моя… моя мама була дуже близька із батьками.
Щось тут не так.
Мабуть треба спитати бабусю.
Тату! Десять хвилин до зборів.
Пʼятнадцять. Я просив нагадати за пʼятнадцять.
А.
Ем. Ти казав десять. Я думав, так. Я б попередив…
Ні, я казав пʼятнадцять.
-Це головна аудиторія. -Поглянь, Йурі і
-Джуліана зайняли нам місця. -Або ми можемо сісти тут поруч із іще
-однією моєю подругою. Це моя подруга… -Правіно, так кумедно, ми ж
-знайомі. Треба ж… Я Кітті… Це Стелла. -Привіт. Я новенька.
-Ем… -Я все так і казав.
Ну, не зовсім так, це точно, але тобі майже вдалось…
-Тож треба -Якого біса?
-Це не твій… -Тато? Так. Побачимось пізніше?
-Я не проти. -Так. Тату? Ну все, що ти тут робиш?
Ти ж мав бути в турі. А-а. Воу, гей, гей. То ти новий спонсор?
Твій улюблений син –– Чун Го. Ти написав йому пісню "Улюблений син".
Цікаво, що зараз буде. Директор уже тут. Зараз наставлятиме на шлях істинний. Тихо,
послухаймо. Сідайте вже. Де ви ходите. Хутчіш.
Учні, сідайте, будь ласка, розпочинаємо.
Дякую. Учні, викладачі і шановна радо директорів,
вітаю вас у новому семестрі у "Корейській міжнародній школі Сеула".
-Привіт. -Привіт. -Щоб ти знала, Деі просто дуріє.
Він думає, Мін Го уникає тебе, і винить у цьому себе, бо погрожував
-йому, коли ви розійшлися. -Але між мною та Мін Го
-нічого немає. Деі знає це. -Я в курсі, але все складно. Деі досі
закоханий. Ви нещодавно розійшлися. Подумай. Він не забуде тебе так швидко.
Пробач. Не хотів псувати твій бездрамовий семестр.
Повір мені, це ще не найгірше. Вгадай, хто мої сусідки? Йурі та Джуліана.
Так.
Перейдімо до четвертого пункту. Нічний патруль перевірятиме кімнати учнів.
Корейська міжнародна школа Сеула, ти готова?
Це батько Мін Го. Він найкрутіший талант-менеджер
у всій Азії.
Його називають Крісом Дженнером з Кореї.
-Годі тобі. Серйозно? -Серйозно.
Ти казала, що зустрічалась би з кимось не з друзів.
Містере Мун, ми про таке не домовлялись.
Леді і джентльмени, час линути до місяця і…
Land among the stars.
Ви почуєте це першими. "Мун Менеджмент" запускає програму сценічного мистецтва,
-яка школу прославить на весь світ. -Ого!
І, можливо, хтось із вас стане наступною суперзіркою!
Гаразд, заспокойтеся всі. Усім заспокоїтися!
Суперовий сьогодні день. Збори були відпадними,
а тепер Йурі купує нам вечерю? А! Усе тут суперове.
Кітті?
Гм? О, так, знаю.
-Кітті! -Деі! О, я така рада тебе бачити!
Вибач, не було часу поговорити раніше.
Кітті, можеш мені допомогти?
Звісно, залюбки.
Поговориш із Мін Го? Він злиться через батька, але, здається,
він засмучений ще й через мене.
Я був ідіотом, коли думав, що він запав на тебе, і мені неприємно,
що через мене ви не спілкуєтесь.
Я поговорю з ним.
Дякую.
Мін Го!
Я шукала тебе в першому класі, коли літак сів і…
Я пішов. Не думав, що ти захочеш говорити після…
Розумію. Але я думала, нам треба усе прояснити, щоб не було ніяково, ось як і
-зараз. -Так.
-І Деі гадає, це його провина. Відколи… -Відколи він досі почуття.
І… пробач, якщо я образила тебе, коли відмовила тобі. Я б не хотіла усе псувати,
-справді. -Воу, усе. Кітті, заспокойся. Ти мала
рацію. Це не було кохання. Звісно, що ні. Це був якийсь шал. Я вже
перестраждав. Нічого серйозного. Це були дурощі.
-Супер. -Що? Хіба це не добре?
Авжеж, добре. Так. Це так полегшує мені життя. Так. Звісно. Гора з пліч.
-Але ти усміхалась. -Що?
Коли я сказав… ну, коли зізнався в літаку, ти усміхнулась. То чому ж тоді,
-якщо почуття невзаємні? -Ти… Ти не так усе зрозумів. То була не
усмішка. То була така гримаса… Бо ти мене ошелешив. Адже я ніколи не
-уявляла тебе моїм хлопцем. -Але коли ти уявила нас
-разом, ти усміхнулась. -Скривилась.
Тобто частинка тебе, нехай і незначна, не проти думати про мене так.
Це лише твої припущення, але мені байдуже, бо ми турбуємось про Деі, і це
-головне. -Так. Просто казав Кові, який я щасливий,
-що нарешті не чутиму її храп за стіною. -Гм. А я казала Мін Го,
що нарешті не задихатимусь від його одеколонів.
Здається, тепер усе в нормі. Невже моя королева хаосу відмовилась від своєї
корони?
Дуже сподіваюсь. Нічого. Гаразд, я маю дещо тобі сказати, але зовсім не уявляю,
як. Перед відʼїздом, я зрозуміла, що я бі. О, ем… О,, так. Так, усе… так і є. Я
не хочу неприємностей. Твоя дівчина тепер тут. Йурі, мені так шкода. Добре.
Привіт.
Дякую, що прийшли, друзі. Сподіваюсь, усі круто відпочили.
У мене не минулося без істерик, якщо чесно.
Але я трималася за думку й розуміння, що, неважливо,
наскільки навіжена в мене сімʼя,
а вона буває дуже, дуже навіжена…
Ем… вони не єдина моя родина. Я знайшла свою власну тут,
минулого семестру.
Тож, цією вечерею я кажу… дякую… усім присутнім.
Будьмо!
УЧИТЕЛЬ АЛЕКС: Тобі дозволено змінити кімнату.
Повідом, якщо це ще актуально.
У мене вийде. Я буду поруч із Йурі як подруга,
попри те, що відчуваю.
Повернення видалось дуже насиченим.
Як справи? Розказуй усе.
Ну, тут я відчуваю спорідненість із мамою.
Я знаю, це просто чудово.
Але, ем… я дещо дізналась про неї сьогодні.
Ну, дещо почула.
Бабусю, ти не хотіла пускати маму в Корею?
Що ти сказала?
Мама поїхала сюди за хлопцем попри твою заборону? Його звали Саймон?
Я вже піду. Невдалий час. Поговоримо пізніше.
Чекай…
Що ж, це вперше моя бабуся не захотіла зі мною говорити, уявіть.
Вона точно щось приховує. І я з усім розберуся. Як я й казала,
цього семестру в мене інші пріоритети.
Я забуду про почуття до Йурі і нарешті дізнаюся, якою була моя мама.
Кітті?
О! Привіт, Стелло. Як ти?
Я бачила, як ти говорила з Мін Го біля ресторану.
Ви з ним друзі, так?
Так.
Бо, я гадаю, він дуже милий. Ми багато розмовляли за вечерею. І…
він мені подобається.
О, вау. Справді? Та… це… це… круто. Напиши йому.
Прояви ініціативу. Він це обожнює.
Ем. Ось його контакт.
Дякую, Кітті.
Хотіла поділитись… мені здається, ми станемо гарними подругами.
Неодмінно.
МАМА Й ТАТО: Естер, ми переживаємо. Будь ласка, повертайся додому.
Не треба цього робити.
Повторюю вам, мене звати Стелла. Немає більше Естер.
І я мушу це зробити.
Я отримаю те, що заслужила. Дайте мені спокій.