God morgon.
Nej, lyssna på mig. De är tysta, renliga och tar hand om sig.
Nej, du har fel.
Vilket övertygande argument.
Det finns inte en chans att katter är bättre än hundar.
Vi kan skaffa en av varje.
Nej, det här är en teoretisk diskussion.
Med betoning på teoretisk.
Förlåt, jag hör dig inte! Jag hör ingenting!
- Du, vi måste åka och handla. Kommer du? - Okej!
Vi kan skaffa en hamster.
Och ett litet hjul.
- Ja, fast vi borde hålla oss till en hund. - Klart att du tycker det.
Vem fan är du?
PARKVAKT
Mamma!
- Jag är hemma. - Erin.
Jag blev skjuten.
Va? Hur då? Av vem?
Hör på. Du måste ta Harper härifrån.
Varför det? Vad har hänt?
- Jag ringer efter en ambulans. - Nej! Ingen ambulans!
- Du måste till sjukhus. - Då kommer polisen också.
Snälla...
Erin, vad har du gjort?
Pappa!
Flytta undan grejerna.
Hur har ni haft det? Simmade du i havet?
Lite.
Allt blir bra. Lyssna på pappa.
- Håll ut. Jag kommer. - Jordi!
Harper, du måste gå till ditt rum. Lita på mig. Gå nu.
Gå, Harper!
Okej.
Jordi, var är hon?
- Vem sköt dig? Kulan gick rakt igenom. - Lena.
- Harpers mamma. - Okej.
Hon skulle komma hit, men hon är inte här. Var är hon?
Du måste ligga still. Rör dig inte.
Jag måste ta av det här. Det gör ont.
Ett, två, tre.
Du har tydligen information om Erin. Stämmer det?
Ska du inte hälsa?
- Varför det? Känner jag dig? - Jag bodde hos dig. För många år sen.
Thomas Ramsey.
När du finansierade hans fritidssysslor.
Lena.
- Lena Campbell. Stämmer det? - Ja.
Du kan gå.
Varför var du hos Erin Carter?
Antagligen av samma anledning som du bevakar henne.
Och vad skulle det vara?
Hon är Kate Jones.
Undercoverpolisen som sabbade Harwich-stöten.
Nej. Hon är lärare på min sons skola.
Harwich?
- Wow. Du visste inte det. - Nej.
Det var hon som tjallade, Daniel.
Och hon har varit här mitt framför näsan på dig
och undervisat ditt barn. Fy fan.
Wow.
Hon är otrolig.
- Passa dig. - Förlåt.
- Du behöver inte vara orolig. - Har du dödat henne?
Jag sköt henne och lämnade henne i bergen.
Nu sysslar du med hårklyverier.
Hon tog min dotter. Jag vill ha tillbaka henne.
Är Harper din?
Daniel, du är själv förälder. Du kan tänka dig...
Tänka mig?
Om nåt händer mig, blir min son bli väl omhändertagen.
Jag skulle inte låta nån främling ta honom.
Jag menade bara att...
Erin har återvänt till huset.
Okej.
Jag fick precis veta att Erin har återvänt till huset.
- Du slarvade alltså. - Va? Det är inte möjligt.
- Hur snabbt kan vi få dit ett team? - 30-40 minuter.
- Ordna det. - Nej, vänta. Snälla.
Inget får hända Harper.
- Jag är inte skyldig dig nåt. - Jag har guldet.
Väskan som försvann. Typ sjusiffrigt. Jag har den.
- Tog du den? - Nej.
Kate, Erin, tog den. Jag tog tillbaka den.
Ge mig Harper, så får du guldet.
- Det är redan mitt. - Och Harper är min.
Vi är redo.
Snälla.
Daniel, kom igen.
Döda Erin. Se till att ungen inte skadas.
- Harpers mamma lever alltså. - Ja.
Ligg still.
Fan.
Och hon sköt dig.
Och nu lär hon komma hit.
- Jag visste inte att hon levde. - Nej, men det gör hon.
- Allt det här är ditt fel, Erin. - Jag heter inte så.
Jag heter inte Erin.
Det är inte mitt namn.
Okej?
Jag vet att det är mitt fel,
men du måste göra en sista sak gör mig.
Sätt Harper i säkerhet.
Snälla.
OKÄND
HEJ HARPER JAG ÄR OROLIG FÖR DIN MAMMA
VEM ÄR DET HÄR?
NÅN SOM VILL HJÄLPA TILL
Harper?
Kom.
Vi måste åka.
Vem sköt dig?
Ni måste åka iväg ett tag.
Behandla mig inte som ett barn.
Nej, men jag är din mamma. Du måste lita på mig.
Du är inte min mamma.
Men Harper, varför...
Nej, du måste stanna här och vila. Du har tur som lever.
- Jag måste skydda min dotter, Jordi. - Hur då?
Du kan knappt stå.
Nån försökte döda dig, så jag måste sätta Harper i säkerhet.
Sen kommer jag och hämtar dig. Försök vila till dess.
Ring om det blir värre.
Fan...
Lena.
Lena?
Är det du?
Vi är inne. Närmar oss målet.
Vi ser måltavlan. Följer efter söderut.
Uppfattat. Hon är skadad, så hon tar sig inte långt. Vi tar henne.
- Det borde redan vara klart. - Och Harper?
Jag vet var hon är. Kan jag hämta henne?
Jag messade henne. Hon berättade.
Visst. Gör det.
Du har säkert planerat ett underbart liv åt er.
Tack.
Håll ett öga på henne.
Hallå?
Kom igen.
Hej. Är du ägaren? Har du en telefon? Jag måste ringa min familj.
Vad...
Nej!
- Herregud. Erin? - Penelope.
Kör. Kör!
Vad har hänt?
Jag ramlade.
Ramlade?
Fan också.
Kör bara! Kör!
- Ska jag köra dig till sjukhuset? - Det är lugnt.
- Hej! - Hej.
Kom in!
- Ursäkta att vi tränger oss på. - Struntprat!
Tack.
Alltid ett nöje, aldrig ett besvär. Det finns nypressad juice i trädgården.
Luca och Lily kommer hem om en halvtimme.
- Tack. - Okej?
Jag uppskattar det.
Harper behövde komma hemifrån ett tag.
- Jag brukar gå till Emilio, men... - Det är lugnt.
- Du behöver inte förklara dig. - Tack, Olivia.
Men jag är bra på att lyssna.
Ibland känns det bra att släppa ut allt.
Nej, det är bra ändå.
- Tack ändå. - Inga problem.
Langar Erin knark?
Typ ice, meth... Är det samma sak? Vad är crystal?
Det vet jag inte. Men nej, det gör hon inte.
Hon är lärare.
Ja.
Självklart.
Jag ska hämta sockret.
Wow.
Se på dig.
Ska du hjälpa mamma?
Kom igen, Harper.
Du vet vem jag är.
Du lovade att hjälpa henne.
Jag...
Jag behövde hitta dig.
Förlåt att det tog så lång tid.
Men Harper...
Du vet väl att jag inte lämnade dig?
Det var inget jag valde.
Ska du hjälpa mamma eller inte?
Jag är din mamma.
Kom igen. Jag vet att du inte har glömt bort mig.
Det är bara jag.
Kom.
Det är ingen fara.
Du kan slappna av.
Det är ingen fara.
Vad var det?
Nej. Du får inte vara här.
Jag vill prata med min dotter.
- Harper, kom hit. - Nej...
- Kom. - Kom.
Du måste vara Jordi.
Jag förstår att det är en svår situation.
Du skadade min fru. Nu skrämmer du min dotter.
Hon är inte din dotter.
Skadade du mamma?
Harper...
- Hon är inte din mamma. - Okej.
Hon tog dig ifrån mig! Hon tog ifrån mig allt!
Nu räcker det.
Vi går nu. Du följer inte efter.
Fem jävla år, och så ger du mig 60 sekunder?
- Tror du att jag går med på det? - Du skrämmer henne!
Vill du se mig skrämma nån, Olivia?
Det viktiga är inte vad du och jag vill, utan Harper.
Mr Collantes.
- Följ med oss. - Vad är det? Mår min fru bra?
Det vore bäst om ni följde med oss.
- Ta hans telefon. - Släpp mig.
Vad fan? Så sa vi inte.
Mr Lang behöver din hjälp.
Du kan vara förbannad eller så kan du vara smart.
Dra åt helvete.
Ursäkta. Vad är det som pågår?
- Vi har läget under kontroll. Tack. - Är du polis?
Kan jag få se en legitimation?
Den är i bilen. Måste jag gå ända dit för att hämta den, mrs Thorne?
Olivia...
Nej, jag...
- Det behövs inte. - Gå in igen, Olivia.
Klarar de sig?
- Du har mitt ord. - Gå bara.
Om det händer Harper nåt, dödar jag dig.
Hitta Erin. Använd makens telefon.
Fan!
Fan.
Jordi svarar inte.
Vad har hänt?
Jag vet inte var jag ska börja.
Hela mitt liv har varit en jävla lögn.
- Det är jobbigt. - Ja.
Man vill att folk ska älska ens rätta jag, men vad betyder det ens?
Nåt i den stilen, ja.
Att vara en bra fru, mamma och granne.
Köp en handväska till och håll tyst!
Jag hatar det här livet!
Okej, du verkar vara mitt uppe i nåt.
Om jag får låna din telefon, kan du släppa av...
Nej, nej.
Vi måste gå på María Tadavilas födelsedagsfest.
Jag ska inte gå på nån jävla fest.
- Jag måste hitta Jordi och Harper. - Var är de, då?
Jag vet inte!
Det är Jordi.
Svara, då.
Hej, var är du? Jag blev orolig.
Jordi?
Det är jag. Harper mår bra. Vi måste ses. Var är du?
Hur dags ska din vän komma?
När som helst.
Snygga till dig. Jag letar reda på Bruno.
- Ska jag göra det? - Vadå?
Du skulle göra det. Du är modig.
Du struntar i vad andra tycker. Jag har varit rädd så länge.
Penelope, folk försöker döda mig för att jag vägrar hålla käften.
Exakt. De vill tysta oss, men det funkar inte.
Nej, det var ingen metafor!
Herregud. Vad är det med dig?
Jag gör det.
Jag säger att jag vill skiljas.
Tack, Erin.
Okej...
Bruno!
Vem är det?
Kan vi gå ut och prata?
- Vad gör du? - Kom igen då, för fan.
Jag vill prata med dig, sa jag.
- Du ser ut som fan. - Nähä? Du sköt mig!
Herregud!
Kan du lägga av?
Vi måste prata om Harper.
Jag är inte här för att slåss. Vi har problem.
Daniel Lang har Harper.
Och din man.
Va? Hur fan gick det till?
- Är de okej? - Än så länge.
Grejen är att jag ska ge honom dig. Då får jag gå min väg med Harper.
Sluta. Det tjänar inget till att hugga mig.
- Det löser inget. - Lämnade du henne hos Daniel?
Det var du som blev insyltad med honom. Hur tänkte du?
- Jag visste inte vem han var. - Han finansierade Harwich-stöten.
Tommy jobbade för honom.
- Va? Aldrig. - Jag gjorde upp med honom.
Jag gör allt för att få tillbaka min dotter.
Om jag måste ge honom dig, så gör jag det.
Jag hade gjort samma sak om du tagit min dotter.
Du, jag fattar.
Du tog henne för att du trodde att jag var död.
- Jag svek dig. - Ja, det gjorde du.
Men du gav henne ett hem.
Du gav henne ett liv.
Ett liv som vi båda vet att jag inte kunde ge henne. Inte då.
- Jag gjorde fel. - Vad menar du?
Jag ljög för henne.
Vi har tagit oss ända hit. Det kvittar om jag är Kate eller Erin.
Jag låtsas vara nån jag inte är.
Precis som alla andra föräldrar genom alla tider.
Låtsas vara ansvarsfull. Låtsas sitta inne med svaren.
Det betyder inte att allt var lögn, Kate.
Du har rätt.
Jag älskar henne.
Jag klandrar dig inte.
Hon är fantastisk. Hon fick mina bästa sidor.
Och nu har hon fått några av dina bästa sidor.
Herregud...
Du kanske inte får tillbaka dem även om du överlämnar mig.
Jag vet det.
Jag begick ett misstag.
Vi vill samma sak.
Vi vill Harpers bästa.
Harper är på kontoret.
Lita på mig. Haka på mig.
Det ordnar sig.
Hur vet du det?
- Muddra henne. - Hon är ren.
Muddra henne också.
- Upp med händerna. - Vad fan...
- Stå still. - Ja ja.
Hon är ren.
Vänta lite.
Nej.
Fan ta dig.
- Kolla henne. - Redan gjort.
Kolla igen.
- Får jag hämta min dotter nu? - Nej, du kan vänta här en stund.
- Daniel, snälla. Låt dem gå. - Hon är ren.
Jag blev nästan glad när jag hörde att du inte var död.
För döda kan inte betala sina skulder.
Och du står i skuld till mig.
Nej, vi är kvitt.
Nej, du ska jobba för mig.
Nej.
Det är inget erbjudande. Du gav dig på mig. Du orsakade det här.
Jag är jävligt resonlig nu.
Erin.
Ge mig Jordi och Harper.
Du gör mig lite besviken.
Ta ut Jordi och Harper!
Lugn.
I helvete.
Daniel, nej!
Hitåt!
Vems idiotiska idé var det här?
Din!
Du sa inget om en hel jävla armé!
Fan. Sista magasinet.
Jag har ett extra. Kom hit!
- Vi måste ta oss till Harper och Jordi. - Vad tänker du?
De närmar sig.
De är för många.
- Du lär inte gilla det. - Testa.
En drar på sig eld. Den andra hämtar Harper.
Du menar att en av oss ska bli skjuten.
- Ja. - Du hade rätt. Jag gillar det inte.
Lena, hör på. Hälsa Jordi att jag är ledsen och Harper att...
Säg att jag är ledsen.
Hon är din dotter, Lena. Sköt om henne.
Nej. Glöm det.
Du kan säga det själv. Okej?
Och berätta nåt snällt om mig.
Kommer du inte på nåt får du fan hitta på. Okej?
Gå.
Framåt!
Harper.
Jag är ledsen, Jordi.
Jag menar det.
Ser du vad din fru har gjort? Vilken soppa hon har orsakat?
Ja. Det där ser inte bra ut.
Hon sköt mig. Hon är onekligen snabb.
- Jag kan hjälpa dig med såret. - Nej.
Du blöder mycket, mr Lang.
Tack, fröken Säg-nåt-mer-uppenbart.
Låt Harper gå, så hjälper jag dig.
Det kommer snart nån som lappar ihop mig.
Men du...
Du vet inte ens vem du är gift med.
Jag har en aning.
- Nu går jag härifrån med min dotter. - Nej. Det går inte.
Det är bara en liten försäkring
ifall att nån ger sig på mig.
- Harper... - Låt bli.
Lyssna på din dotter.
Stanna! Ner på marken!
Är du okej?
- Vi går nu. - Nej.
- Vi är inte klara. - Nej.
Vi går nu.
Jordi.
Lugn och fin.
Vet du...
Harwich skulle bli min sista stöt.
Det kändes så orättvist när allt gick snett.
Det kändes som om min framtid slets ifrån mig.
Sen har det blivit elva eller tolv stötar till, så...
- Du borde ha lämnat det. - Nej.
Jag borde ha sett ditt rätta jag.
Du är varken lärare, mamma eller polis. Du är det här.
Jag är här för min familj.
Jag hoppas att din familj ser dig som den du verkligen är.
För jag ser dig, Erin Carter.
Nu ser jag dig. Och jag är inte klar.
Gå...
Förlåt.
Jag älskar dig. Förlåt för allt det här.
Det gör inget. Du är min mamma och kommer alltid att vara det.
Jag vet. Men inte nu.
Vi måste... Vi måste härifrån.
Vad hände?
Då ska vi se.
Tack.
Okej. Jag är klar med brevet till mamma.
Är du nöjd?
- Är du klar med ditt? - Ja.
MAMMA
Vi tar med dem till havet och säger några ord...
Och släpper taget.
Ja.
Glöm inte simglasögonen.
Jag glömde dem på restaurangen.
- Ingen fara. Jag hämtar dem. - Tack.
Jaha?
Hur mår du?
- Bra. - Säkert?
Ja.
- Vad är det där? - En margarita.
- Får jag smaka? - Absolut inte.
Det är äckligt.
Jag vantrivs verkligen här.
Hola, señorita.
Fin familj.
Tack.
Du är svår att spåra.
Inte svår nog, tydligen.
Müller, Lang, Campbell...
Inget dåligt spår.
- Tänker du försöka gripa mig? - Försöka?
- Intressant ordval. - Nej. Snarare avsiktligt.
Jag vill inte förstöra din semester. Men du vet hur det är med semestrar.
De tar slut. Sen börjar man jobba igen.
Jag har redan ett jobb.
Du är besvärlig, Erin.
Men jag har alltid tyckt att det är användbart.
Tack, mamma. Kom nu.
Hej.
- Är du okej? - Harper kanske har rätt.
Vi kanske borde skaffa hund.
- Eller katt. - Är du kattmänniska? Det ante mig.
Nu vet du allt om mig.
Inga fler hemligheter.
Jag har alltid vetat vem du är.
Du är nån som skulle riskera allt för sin familj.
Resten är bara...
...detaljer.
- Jag försatte er i fara. - Jag säger inte att du är perfekt.
Vad ska jag kalla dig, då?
Erin? Kate?
Erin.
Jag heter Erin Carter.
Undertexter: Love Waurio