‫אני גברת קרטר.‬
‫- גברת קרטר -‬
‫והיום אני אלמד אתכם היסטוריה.‬
‫מי את?‬
‫סליחה?‬
‫מי את, ארין קרטר?‬
‫ולמה שניתן לה משרה מלאה?‬
‫מה היא מביאה למוסד הנפלא שלנו?‬
‫טוב, את לא רצינית.‬
‫הריאיון מחר,‬ ‫כך שאת צריכה לדעת את זה בעל-פה.‬
‫ובכן, אני מאמינה שהשכלה‬ ‫היא המפתח לפיתוח הדור הבא,‬
‫וזה מספק מאוד לקחת בזה חלק.‬ ‫-זה טוב, כן.‬
‫כן. חוץ מזה, את יודעת,‬ ‫זו התשובה הכי משעממת בעולם.‬
‫את צריכה להישמע שאת באמת רוצה את העבודה.‬
‫אני באמת רוצה אותה. הארפר תקבל מלגה מלאה,‬
‫וזו הדרך היחידה להשאיר אותה בבית הספר הזה.‬
‫זה ישנה את חיינו.‬
‫מה קרה לפנים שלך?‬
‫זה טיפשי, עשיתי תאונה עם המכונית.‬
‫ארין, אני לא טיפוס דאגני.‬
‫אבל את מדאיגה אותי.‬
‫את צריכה לתת למראיינים משהו אמיתי.‬
‫תראי להם מי את באמת.‬
‫את יכולה לעשות את זה…‬
‫נכון?‬
‫זה קטן עלייך, ארין.‬
‫- מי את, ארין קרטר? -‬
‫כפי שאתם רואים, הבית שופץ ממש לאחרונה.‬
‫אני אחזור.‬
‫טוב מאוד.‬ ‫-תודה.‬
‫היי.‬
‫רק שנייה.‬
‫אנחנו עושים ברביקיו מאוחר יותר.‬ ‫רק כמה שכנים. תרצי להצטרף אלינו?‬
‫לא. ברור שלא אבוא.‬
‫היכנסו, בבקשה.‬
‫כן, כמובן.‬
‫כן, תודה.‬
‫לפעמים אני תוהה למה אני טורחת.‬
‫הארפר?‬
‫הארפ!‬
‫את בסדר?‬
‫אם את שואלת אותי,‬ ‫הבחור בסופרמרקט קיבל את מה שמגיע לו.‬
‫היא לא שאלה אותך, ארלו.‬
‫אני מנסה לתמוך. תראו אותה.‬ ‫מי היה מעלה זאת בדעתו.‬
‫אתה גורם לה אי נוחות. הוא תמיד עושה את זה.‬
‫את יודעת שאני מנסה לתמוך.‬
‫אתה לא יכול לומר את זה.‬ ‫-להביא לכם משקה?‬
‫תודה. בכל מקרה, אני שמחה שהארפר בסדר.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫זה הדבר הכי חשוב.‬
‫אמרתי לך לא להזכיר את זה, ארלו.‬
‫היי.‬
‫אז, יש לך מבחנים בקרוב?‬
‫במה המבחן הראשון שלך?‬ ‫-מתמטיקה.‬
‫ואת תהיי בסדר. את לא יכולה להיות‬ ‫גרועה יותר ממני כשהייתי בגילך.‬
‫הייתי התלמיד הכי גרוע בכיתה‬ ‫עד שאמיליו עזר לי.‬
‫רגע, מה? אתה לימדת אותו?‬
‫לא, פשוט רשמתי את כל התשובות‬ ‫הלא נכונות במבחן שלי. ובום!‬
‫אבא שלך כבר לא היה הכי גרוע בכיתה.‬
‫זה היה מטומטם.‬
‫ואו, הארפ. בסדר.‬
‫הארפר, תתנצלי.‬ ‫-לא.‬
‫את רוצה ללכת לחדר שלך?‬ ‫-בסדר.‬
‫אני מצטער. עם כל מה שקרה לאחרונה‬ ‫היא לא מתנהגת כרגיל.‬
‫לעזאזל.‬
‫ארין.‬
‫היי.‬
‫תראי, הבעיה שהזכרתי קודם,‬
‫אני אצטרך את עזרתך איתה מחר.‬
‫אמיליו, אתה באמת מדבר‬ ‫על זה איתי עכשיו במטבח שלי?‬
‫מה אתה חושב שאני?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫אבל את יודעת להתמודד עם מצבים קשים.‬
‫ראיתי אותך שוברת לה את הצוואר.‬ ‫-ראית מה שרצית לראות. רק הגנתי על עצמי.‬
‫אם זה היה נכון, היית פונה למשטרה.‬
‫אתה המשטרה.‬
‫בסדר.‬
‫אז סיפרת על זה לג'ורדי?‬
‫אני רק צריך קצת עזרה.‬ ‫ואולי עם כל מה שקורה איתך,‬
‫אוכל לעזור לך בתמורה.‬
‫אלוהים, מה זה?‬
‫אני לא יודעת. אני אבדוק.‬
‫הארפר?‬
‫היי, תפסיקי. מה קורה?‬
‫אני חוסמת את החלון‬ ‫כך שאף אחד לא יוכל להיכנס.‬
‫טוב, בואי נדבר. קדימה.‬
‫היי.‬
‫זה בגלל מה שקרה בסופרמרקט?‬
‫או בגלל מה שראית בעליית הגג?‬
‫האקדח.‬
‫הוא לא היה אמיתי.‬
‫הארפ.‬
‫כשהיית קטנה אנחנו…‬
‫גרנו בשכונות די מסוכנות.‬
‫היה לי נשק מזויף כדי להבריח פולשים,‬
‫אבל לא הזדקקנו לו אז,‬ ‫ואנחנו בהחלט לא זקוקות לו עכשיו.‬
‫תסתכלי מהחלון. אנחנו בטוחות כאן.‬
‫אני לא יכולה כי הארון שלי מסתיר.‬
‫היי.‬
‫לעולם לא ארשה שיקרה לך משהו, בסדר?‬
‫לעולם לא.‬
‫רק תזכרי להתחבא, בסדר? זה יהיה בסדר.‬
‫בואי נזיז אותו.‬
‫בסדר.‬
‫תודה, נעים להכיר. ביי.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫זה היה מדהים.‬ ‫-בשמחה.‬
‫ביי.‬
‫תורך.‬
‫זה טוב. תראה.‬
‫משקפיים.‬ ‫-תודה.‬
‫את תהיי נהדרת בראיון שלך היום.‬
‫כן, בהצלחה, אימא!‬
‫את מסוגלת לעשות זאת.‬
‫טוב, לפניכם יש מבחן דמה.‬
‫ויהיו לכם 30 דקות לענות‬ ‫על השאלות. תעשו כמיטב יכולתכם.‬
‫והזמן שלכם מתחיל…‬
‫עכשיו.‬
‫- מורה מקומית עוצרת שוד -‬
‫- אמיליו, חנייה, 12:00 -‬
‫מה, כבר סיימת?‬ ‫-כן.‬
‫לא עברה אפילו דקה. דילן?‬
‫סיימתי, גברתי.‬
‫- מקבת מאת ויליאם שייקספיר -‬
‫זרגים?‬ ‫-אוליביה.‬
‫אולי תוכלי לצעוק את זה קצת יותר חזק?‬
‫כמה?‬
‫טוב, הייתי אומרת שאחד זה מספיק,‬ ‫אבל זה היה יותר. הרבה יותר.‬
‫אני אודיע לרכז השכבה.‬ ‫-לא, אני לא רוצה להסלים את זה.‬
‫אולי נפנה להורים שלו, נראה אם אחד מהם‬ ‫יכול להגיע לשיחה לא רשמית?‬
‫טוב. זה רק האבא, אבל… בטח.‬
‫שיחה לא רשמית על אובססיית הפין‬ ‫של הבן שלו. אני אודיע לו.‬
‫לא התכוונתי להגיד את זה.‬ ‫-יופי, כי לפעמים קשה לדעת.‬
‫בכל אופן, יש לך זמן פנוי‬ ‫עד לריאיון שלך ב-15:00.‬
‫נהדר. אני אנשום קצת אוויר צח‬ ‫ואנקה את הראש.‬
‫יופי.‬
‫בשעה 15:00 אל תאחרי!‬
‫שלום לך.‬
‫התחלתי לדאוג.‬
‫לאן אנחנו נוסעים?‬ ‫-אני אסביר בדרך.‬
‫בסדר, זה "סניפר".‬
‫תוכנת ריגול.‬
‫זה מגניב מאוד.‬
‫ו…?‬ ‫-ויש עורך דין מושחת שאני צריך עליו מידע.‬
‫הוא קשור לכנופיית פשע שאני חוקר.‬
‫אנחנו נוסעים לבית שלו‬ ‫כדי להצמיד את זה לאינטרנט שלו.‬
‫"להצמיד את זה לאינטרנט שלו", זה מונח טכני?‬
‫בחייך, אל תרדי עליי. בסדר?‬
‫וכל זה חוקי?‬
‫לא, כמובן שלא.‬
‫אני צריך צו בית משפט.‬
‫אנחנו לא אמורים לנהל את השיחה הזאת.‬
‫אז איך קוראים לעורך הדין הזה?‬
‫בנסיו אגוסטין. אני מקווה שהוא‬ ‫יוביל אותי למי שמנהל את הכנופיות.‬
‫טוב, כרגע אגוסטין בעבודה.‬
‫עוזרות הבית מנקות, הדלתות אמורות‬ ‫להיות פתוחות והאזעקות כבויות, אז…‬
‫את אמורה להיות מסוגלת להיכנס,‬ ‫לעלות למשרד שלו בקומה השנייה ולנסות…‬
‫רגע,‬
‫אתה רוצה שאני אעשה את זה?‬ ‫-כן.‬
‫למה חשבת שאת כאן?‬ ‫-חשבתי שאתה רוצה תצפיתנית או משהו.‬
‫אני שוטר, אני לא יכול‬ ‫לפרוץ לבתים של אנשים.‬
‫אבל אף אחד לא יחשוד בך כי…‬
‫את יודעת, את עקרת בית.‬
‫לך תזדיין. אני מורה.‬ ‫-את יודעת למה אני מתכוון.‬
‫ואם אסרב?‬
‫אם אחזור לבית הספר להתכונן לריאיון שלי?‬
‫ארין, בבקשה.‬ ‫לא הייתי מבקש אם לא הייתי נואש.‬
‫אם אעשה את זה, סיימנו.‬
‫אני רוצה את חיי הרגילים בחזרה.‬
‫יש לך מזל שג'ורדי חבר שלך.‬
‫תגיד לי מה אני צריכה לעשות.‬
‫אוי, אלוהים. לא, לא, לא.‬
‫בסדר.‬
‫- אמיליו -‬
‫מה?‬ ‫-אגוסטין חזר הביתה מוקדם,‬
‫את חייבת לצאת משם.‬
‫טוב, רגע, אבל כמעט סיימתי.‬ ‫-לא!‬
‫צאי עכשיו! לא הייתי‬ ‫צריך לשלוח אותך. אגוסטין משוגע.‬
‫לא, אני רוצה לגמור עם זה.‬
‫לא, ברצינות.‬ ‫אם הוא ימצא אותך, הוא יהרוג אותך.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫קדימה.‬
‫סליחה, גברתי, מה את עושה פה?‬
‫זה בסדר.‬
‫אני לא עושה שום דבר.‬
‫הצילו!‬
‫לעזאזל.‬
‫תעצרי!‬
‫אל תזוזי!‬
‫לעזאזל.‬
‫מי את ומה לעזאזל את עושה בבית שלי?‬
‫אל תזוזי!‬
‫- פתוח -‬
‫…חוץ מלעשות היסטוריה…‬ ‫-שלום.‬
‫סגרנו להפסקת צהריים.‬
‫בבקשה.‬ ‫-אנחנו סגורים להפסקת צהריים.‬
‫בסדר, אבל רק דקה אחת.‬
‫…כדי לוודא שאתם מעודכנים בכל מה שקורה.‬
‫תודה רבה, בשעה הקרובה…‬
‫איפה היית?‬ ‫-תנועה.‬
‫תנועה? טוב, הריאיון התחיל לפני 15 דקות‬
‫ואלוהים אדירים, מה את לובשת?‬
‫אני יכולה להחליף בגדים. תני לי את החולצה.‬ ‫-לא. אין זמן. הם עומדים לעזוב, אז תיכנסי.‬
‫את תהיי בסדר.‬
‫עיניים נוצצות, לב צלול.‬
‫את באמת חושבת שזה יהיה בסדר?‬
‫כן.‬
‫אני כל כך מצטערת שאיחרתי…‬
‫נוכל לתת לך חמש דקות, גברת קרטר.‬
‫תודה.‬
‫זאת גבריאל לאון ממועצת בית הספר‬
‫ופנלופי ריינה, מאגודת ההורים-מורים.‬
‫שלום.‬
‫גברת ריינה ואני מכירות אחת את השנייה.‬ ‫אנחנו גרות באותה שכונה.‬
‫חשבתי שאת נראית מוכרת.‬
‫שלום, שכנה.‬
‫אז, את איתנו כמורה מחליפה כבר זמן מה.‬
‫משרה מלאה היא עליית מדרגה משמעותית‬ ‫מבחינת אחריות ומחויבות.‬
‫מה גורם לך לחשוב שאת מתאימה לנו?‬
‫ובכן…‬
‫טוב, אני…‬
‫אני יודעת את התשובה‬ ‫שאתם בטח רוצים לשמוע, אבל…‬
‫אני לא.‬
‫אני לא מתאימה לכאן.‬
‫היגרתי ללונדון עם אמי,‬ ‫אבל היא מתה כשהייתי צעירה.‬
‫גדלתי ועברתי בין בתי אומנה.‬
‫נדיר שהמשכתי עם אותה כיתה משנה לשנה.‬
‫חשבתי שבית הספר הוא בזבוז זמן.‬
‫אז היית תלמידה גרועה?‬
‫לא גרועה,‬
‫הכי גרועה.‬
‫תראו, רוב הילדים כאן נהדרים.‬
‫אבל יש ילדים שאולי מאמינים…‬
‫שלא מגיע להם להיות כאן, מכל סיבה שהיא.‬
‫ואולי אוכל לעזור להם‬ ‫בדרך שבה רציתי שמישהו…‬
‫היה עוזר לי כשהייתי בגילם.‬
‫תודה, גברת קרטר.‬
‫אני מרגיש שלמדתי עלייך יותר‬ ‫בשתי דקות מאשר למדתי כל השנה.‬
‫טוב.‬
‫זה טוב?‬ ‫-זה לא רע.‬
‫אבל יש כמה סימני שאלה לגבי המקצועיות שלך.‬
‫אנחנו מתכוונים לערב‬ ‫בו הועלה המחזמר בבית הספר.‬
‫מסתבר שעזבת מבלי להודיע לאף אחד,‬
‫השארת אותנו עם צוות מצומצם,‬ ‫ובזמן שלא היית הושחתה כיתה.‬
‫הרגשתי לא טוב.‬
‫לא חשבת להודיע לאף אחד?‬
‫התכוונתי, פשוט…‬
‫יצאתי החוצה כדי לשאוף אוויר ו…‬
‫ועזבת אירוע בית ספר‬ ‫עם מחסור מסוכן בכוח אדם‬
‫בבניין שמלא בילדים.‬
‫אני מבטיחה שזה לא יקרה שוב.‬
‫היי, הארפ, איך היה בבית הספר?‬
‫זה היה בסדר.‬ ‫-עדיף על רע.‬
‫את בבית!‬ ‫-חולצה יפה.‬
‫כן, אני עובדת על מראה הקיץ שלי.‬
‫איך היה הריאיון?‬
‫סליחה.‬ ‫-אני בטוח שהיית מדהימה.‬
‫כן. אי אפשר לדעת עם הדברים האלה.‬
‫בחייך, את שיחקת אותה.‬
‫הם משוגעים לא לתת לך את העבודה.‬ ‫-כן.‬
‫אתה במצב רוח טוב, מר מרטין.‬
‫טוב, נכון.‬
‫גברת מרטין חזרה?‬ ‫-ובכן... לא.‬
‫לא. יש לי פריצת דרך בחקירה,‬ ‫התקבל מידע חדש ומבטיח.‬
‫תהיה זהיר, אמיליו. אנחנו דואגים לך.‬
‫היי, הארפ, צחצחי שיניים.‬
‫אשאיר אתכם לאכול.‬
‫אבל אני רק רוצה להודות לכם.‬
‫על שאתם חברים ושכנים טובים‬
‫ואני מבטיח לכם שמעתה ואילך‬ ‫אתם תראו אמיליו מרטין חדש.‬
‫בסדר?‬
‫כן.‬ ‫-נהדר. כן.‬
‫טוב, אנחנו חייבים למצוא לו מישהי.‬
‫יש מישהי בבית הספר שאת יכולה לשדך לו?‬ ‫-לא, אני אוהבת את מי שאני עובדת איתן.‬
‫אתה צריך להכות אותו ולסובב.‬
‫אני עושה את זה בכל פעם.‬
‫אתה חושב שאנה תשנה את דעתה ותחזור לאמיליו?‬
‫אני לא יודע.‬
‫את יודעת, יש זוגות ש…‬
‫דבר אחד משתבש והם פשוט,‬
‫את יודעת, הם… את יודעת.‬
‫אתה חושב שאי פעם נהיה כאלה?‬
‫לא.‬
‫אני לא דואג לגבינו.‬
‫אתה לא, באמת?‬
‫אני אוהבת את זה.‬
‫יופי.‬
‫כי התחתנת עם זה.‬
‫לעזאזל.‬
‫הארפ?‬
‫הארפ, את בסדר?‬
‫מה קרה?‬
‫היי, הארפ, בואי, זה בסדר.‬
‫אני בסדר, אימא.‬ ‫-שבי.‬
‫הארפר, מה קרה?‬
‫פשוט פחדתי, זה הכול.‬
‫היא מרגישה קצת לחוצה בבית הספר.‬
‫מבחני סוף שנה מתקרבים. זו תקופה קשה.‬
‫היא לא נראתה לחוצה.‬
‫את יודעת, היא נראתה מבועתת.‬
‫אחרי מה שקרה בסופרמרקט,‬ ‫אולי היא צריכה לדבר עם מישהו.‬
‫אבל היא לא צריכה פסיכולוג.‬
‫אולי זה יעזור.‬
‫היא כבר מרגישה שהיא שונה מהילדים האחרים.‬
‫לקחת אותה למומחה רק יחמיר את המצב.‬
‫טוב…‬
‫אני לא מסכים.‬
‫הגעתי להחלטה.‬
‫זו לא רק החלטה שלך.‬
‫אני לא מבין ממה את כל כך פוחדת…‬
‫היי, הארפ. יש לי הפתעה בשבילך…‬
‫שיהיה לכם סוף שבוע מקסים.‬
‫ביי.‬
‫היי.‬
‫את נראית מהססת.‬
‫נכון, כן.‬
‫מצטערת.‬
‫לא קיבלתי את העבודה.‬
‫לפי מה ששמעתי, הם יאריכו את חוזה המשרה‬ ‫החלקית שלך בשישה חודשים ואז יבחנו זאת.‬
‫אוכל לעזור לך להתכונן לזה.‬
‫לעזאזל, פישלתי, נכון?‬
‫מתברר שהראיון עבר די טוב,‬
‫אבל מישהו העלה התנגדות.‬
‫מה? כמובן.‬
‫פנלופי ריינה המזוינת.‬ ‫אני נשבעת באלוהים, אני הולכת…‬
‫שלום.‬
‫אני דניאל לאנג.‬
‫אמרו לי שיש בעיה עם הבן שלי, דילן.‬
‫מי מכן היא גברת קרטר?‬
‫היי, אני ארין קרטר.‬ ‫אני המורה של דילן עד שמר לואיס יחזור.‬
‫אוליביה ת'ורן. מזכירת בית הספר.‬
‫אני אשאיר אתכם ל… כן.‬
‫כן.‬
‫אז את זו שנתנה לבן שלי‬ ‫ציון אפס במבחן הדמה שלו?‬
‫כן, אבל יש סיבה…‬
‫עכשיו אני לא אומר‬ ‫שהוא תלמיד מעולה, אבל באמת?‬
‫אפס?‬
‫בסדר. אם רק…‬
‫זה המבחן של דילן.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אין סיכוי שזה היה מבחן באמנות?‬
‫לא, וגם אם זה היה…‬
‫לא. ברור. זה לא בדיוק‬ ‫התקופה הכחולה של פיקאסו.‬
‫בסדר. על מה אנחנו מדברים?‬ ‫השעיה או ריתוק או…‬
‫למה שלא נקרא לזה קריאה לעזרה?‬
‫זאת פרשנות נדיבה מאוד.‬
‫כן, אני יודעת. אבל דילן מתקשה בלימודים.‬
‫ו…‬
‫זו כמו מכת מנע.‬
‫עדיף להיכשל מאשר שיכשילו אותך.‬ ‫-בדיוק, הוא רוצה שתכעס עליו.‬
‫הוא עושה עבודה נהדרת בזה.‬
‫כן, אבל למה שלא תעשה בדיוק ההפך?‬
‫תן לו תמיכה.‬
‫תביא לו מורה פרטי אחרי הלימודים.‬
‫מישהו שיכול לעזור לו.‬
‫הוא רוצה עזרה,‬ ‫הוא פשוט לא יודע איך לבקש אותה.‬
‫בסדר.‬
‫תודה.‬
‫ובבקשה, אם יש לך שאלות,‬ ‫אל תהסס להתקשר אליי.‬
‫כן.‬
‫למעשה, יש לי שאלה.‬
‫מי זאת פנלופי ריינה המזוינת?‬
‫אני כל כך מצטערת ששמעת את זה,‬ ‫זה היה מאוד לא מקצועי מצידי.‬
‫פנלופי היא האישה הזאת שמנעה ממני‬
‫לקבל כאן עבודה במשרה מלאה אבל זה…‬
‫טוב, את מבינה, התרומות שלי‬ ‫בנו את מגרש הכדורסל בחוץ,‬
‫אז אולי אוכל לומר מילה טובה עלייך.‬
‫זה נחמד מאוד מצידך…‬
‫זה בסדר, אתה לא צריך לדאוג לגביי.‬
‫אני לא דואג לך,‬
‫אלא לפנלופי ריינה המסכנה.‬
‫- מורה: גברת ארין קרטר -‬
‫הארפ. תיכנסי, אני צריכה‬ ‫ללכת לראות את פנלופי.‬
‫בבקשה אל תשתגעי.‬ ‫כולם כבר חושבים שאנחנו מוזרים.‬
‫אבל אני…‬
‫שלום שכנה.‬
‫מה לעזאזל‬ ‫הבעיה המזוינת שלך, פנלופי? זה רק…‬
‫שלום.‬
‫-שלום.‬
‫מצטערת, אמרת משהו בקשר לבעיה שלי.‬
‫את יודעת כמה העבודה הזאת חשובה לי,‬ ‫זו המשפחה שלי שאת מתעסקת איתה.‬
‫את מאיימת עליי?‬ ‫-בחייך... ברור שלא.‬
‫כולם בשכונה כבר מפחדים ממך.‬
‫אני אומרת להם, ארין הרגה‬ ‫את האיש מהסופרמרקט מתוך הגנה עצמית, אבל…‬
‫את יודעת כמה הם אוהבים לרכל.‬
‫זה הכול עוסק בך. את זאת שדפקה אותי.‬
‫זו לא הייתי אני!‬
‫מה?‬ ‫-לא הצבעתי נגדך, ארין.‬
‫באמת לא אכפת לי אם תקבלי קידום או לא.‬
‫אני לא מאמינה לך.‬
‫הגעת באיחור עם חולצה‬ ‫שכתוב עליה "החיים מזעזעים".‬
‫מה חשבת שיקרה?‬ ‫-משעשעים.‬
‫על החולצה היה כתוב, "החיים משעשעים".‬
‫אז זו באמת לא היית את?‬
‫את לא כל כך חשובה לי.‬
‫בבקשה.‬
‫הייתי במלון שאחותי המליצה עליו,‬ ‫הייתה בו בריכת שחייה…‬
‫אז, איפה הייתי?‬
‫קולקציית הקיץ.‬
‫יקרה מדי. אבל אני אוהבת אותה.‬
‫יש לך בית מקסים.‬
‫להתראות, ארין.‬
‫יש אנשים שלא מבינים מתי הם לא רצויים.‬
‫אמיליו!‬
‫...מתמודדים חדשים שיעמדו מול הקיר.‬
‫אמיליו!‬
‫לאלה שמעולם לא צפו בתוכנית,‬ ‫על המתמודדים להשתמש…‬
‫אמיליו!‬
‫…כדי למצוא את כל התשובות על הקיר‬
‫ולזכות בפרס הגדול.‬
‫הפרס הגדול, כן.‬ ‫ואתם בטח שואלים, איך זוכים בפרס הגדול?‬
‫אני אסביר.‬
‫הקיר מסתיר את כל התשובות.‬
‫- חיפוש -‬
‫הוא מראה אותן בקצרה ומסתיר אותן שוב.‬
‫איפה אתה?‬
‫- השמע צליל -‬ ‫- מסלול -‬
‫- חפש -‬
‫כן. ואז המשחק מתחיל.‬
‫כל מתחרה מקבל רמז לכל תשובה,‬
‫ואז הם צריכים להיעזר בזיכרון‬
‫ובידע כללי כדי לפתור את זה.‬
‫אוליביה תגיע בעוד חצי שעה,‬ ‫אבל אני צריכה ללכת עכשיו.‬
‫אני אבוא איתך.‬ ‫-את לא יכולה.‬
‫למה לא?‬
‫הארפר, לשם שינוי, תעשי מה שאני אומרת.‬
‫מצטערת.‬
‫לא, אני מצטערת. אני פשוט צריכה לסדר משהו.‬
‫אני יודעת שאני מעצבנת.‬
‫כל הילדים מעצבנים.‬
‫את למעשה בסדר.‬
‫יותר מבסדר.‬
‫את האדם האהוב עליי בעולם.‬
‫אני אוהבת אותך, הארפ.‬
‫בסדר.‬
‫אוליביה תגיע בקרוב.‬
‫בסדר?‬
‫מריה, תסתמי את הפה כי נשבר לי.‬
‫זה היה שום דבר. הכול בסדר.‬
‫איזו אישה פרצה לבית שלי, אמיליו.‬
‫אני לא טיפש, אני יודע ששלחת אותה.‬
‫תסתכל עליי, תישאר איתי.‬
‫אני עזרתי לך.‬
‫בסך הכול ביקשתי בתמורה כמה טובות פשוטות.‬
‫ככה אתה מחזיר לי?‬
‫הפכת אותי לשוטר מושחת.‬
‫לא. את זה עשית בעצמך.‬
‫תגיד לי מי האישה.‬
‫מה היא עשתה בבית שלי?‬ ‫היא הייתה שם כדי לגנוב ממני משהו?‬
‫בבקשה… אני מצטער.‬
‫ארין?‬
‫קדימה! זוז!‬
‫מה קורה פה?‬
‫תפתחי! זונה!‬
‫מכאן!‬
‫לעזאזל.‬
‫לעזאזל!‬
‫איפה את?‬
‫זונה!‬
‫אימא שלך זונה!‬
‫אמיליו?‬
‫אימא שלך זונה!‬
‫נפלתי מהגג…‬
‫כן, נפלת.‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן, בסדר. לפחות בינתיים.‬
‫על מה כל זה היה?‬ ‫-הוא רצה לדעת מי את.‬
‫לא הייתי כן איתך.‬
‫מה לעזאזל, אמיליו? בטחתי בך!‬
‫אני מצטער. לא הייתה לי ברירה.‬ ‫היו לי חובות הימורים.‬
‫אגוסטין אמר שהחוב יוסדר‬ ‫אם אתן לו מידע פנימי,‬
‫אבל הוא תמיד רצה עוד.‬
‫לכן הייתי צריך לעצור אותו.‬
‫אני מצטער.‬
‫אני מצטער שעירבתי אותך.‬
‫עלינו לקחת אותך לבית החולים.‬ ‫-לא, בבקשה.‬
‫כן, אנחנו צריכים.‬
‫מקרים כאלה מדווחים,‬ ‫הממונים עליי יתערבו... אין מצב.‬
‫רק תביאי לי תחבושות או משהו, בבקשה.‬
‫אז אני גורמת למפלצת‬ ‫פגיעה בת שתי נקודות עם הפגיון שלי‬
‫והוא גורם לי לפגיעה בת 18 נקודות‬ ‫עם האלה שלו, כלומר אני מתה.‬
‫כן, סליחה.‬
‫לא, זה בסדר. זה כיף.‬
‫כנראה שהייתי צריכה‬ ‫למצוא משהו טוב יותר מהפגיון, משהו כמו…‬
‫חרב או אקדח, או משהו.‬
‫יש להם אקדחים במשחק הזה‬ ‫או שאלה רק שדונים, פיות וכדומה?‬
‫אין להם אקדחים.‬
‫אבל לאימא יש אחד.‬
‫יופי, אני אשאל את שלה.‬
‫אני בטוחה שאת טועה.‬
‫זה בתיק הזה.‬
‫באמת שאסור לי.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫זה כל כך חמוד.‬
‫הו, יקירתי.‬
‫בואי.‬
‫- בית מרקחת -‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫שלושים אירו, בבקשה.‬
‫עוד משהו?‬
‫בבקשה.‬
‫מי את?‬
‫אני סקרן מאוד.‬
‫היי!‬
‫רגע, העודף שלך.‬
‫היי, עצור!‬
‫את פורצת לבית שלי, מתערבת בעניינים שלי!‬
‫אז או שתגידי לי מי את,‬ ‫או שאדאג שמישהו יברר מי את.‬
‫אני אף אחת. באמת.‬
‫בסדר, איך שאת רוצה.‬
‫בבקשה.‬
‫אל תשלח את התמונה.‬
‫תשובה לא נכונה.‬
‫היי, אנחנו צריכים לזוז! תיכנסי למכונית!‬
‫לעזאזל, איפה הטלפון שלו?‬
‫למה… למה עשית את זה?‬
‫אני לא יודע. ניסיתי לעזור!‬
‫איך זה עוזר?‬ ‫גרמת למצב להיות הרבה יותר גרוע…‬
‫גרמת למצב להיות הרבה יותר גרוע.‬
‫זה רע. זה דפוק.‬
‫תודה רבה, אוליביה. אני ממש מעריכה את זה.‬
‫זו לא בעיה בכלל.‬ ‫היא מתנהגת הרבה יותר טוב מהילדים שלי.‬
‫הכול בסדר?‬
‫כן. זה רק יום כזה. את יודעת.‬
‫טוב.‬
‫נתראה בשבוע הבא.‬ ‫-כן.‬
‫תודה. נתראה בבית הספר.‬
‫- מנקה רב תכליתי -‬
‫לעזאזל.‬
‫לעזאזל. קדימה.‬
‫קדימה.‬
‫תעבוד! פשוט… לעזאזל!‬ ‫-ארין?‬
‫בסדר. מה קרה?‬
‫זה שבור!‬ ‫-אלה רק הצינורות. נתקן את זה.‬
‫היי.‬
‫את בסדר?‬
‫לא קיבלתי את העבודה.‬
‫בסדר.‬
‫פישלתי.‬
‫לא, לא פישלת.‬
‫כן, אני פישלתי.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-אכזבתי אתכם.‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫אנחנו נתקן את זה.‬
‫לא, אתה… אתה…‬
‫אתה לא יכול לתקן את זה. אתה…‬
‫לא, מותק, זה בסדר.‬
‫היי…‬
‫לא, אנחנו נהיה בסדר.‬
‫זה יהיה בסדר.‬
‫- בית סוהר פלסטאד, אנגליה -‬
‫תרגום כתוביות: ליפא אביחי בוב‬