‫- פולקסטון, אנגליה -‬
‫הארפר, בבקשה תנעלי את הנעליים. בבקשה.‬
‫אני לא רוצה.‬
‫קדימה.‬
‫היי, את יודעת מה אנחנו עושות היום?‬
‫אנחנו יוצאות להרפתקה ביחד.‬
‫נעלה על ספינה, ונפליג למקום‬
‫שהוא תמיד שטוף שמש‬ ‫ואת תוכלי לאכול גלידה כל יום.‬
‫את רוצה?‬
‫יופי. הדבר היחיד הוא...‬
‫שעלינו לעזוב עכשיו. בסדר?‬
‫את יודעת למה?‬
‫לא.‬
‫כי בחוץ יש דרקון.‬
‫ואם נשמיע רעש, או אם נהיה‬ ‫איטיות מדי, הדרקון יאכל אותנו. טוב?‬
‫אז תנעלי את הנעליים בשבילי?‬
‫- אכסניית הספינה -‬
‫את בסדר?‬
‫טוב, הארפר.‬ ‫אני חושבת שתצטרכי ללכת. זה בסדר?‬
‫בבקשה.‬
‫כן, שם.‬
‫הנה הכסף.‬
‫איזו ספינה?‬
‫זאת ספינת הדיג הכחולה ששם.‬ ‫-כן.‬
‫בסדר, גברת צעירה. תיכנסי.‬
‫בבקשה.‬
‫- מי את, ארין קרטר? -‬
‫- ברצלונה -‬
‫- חמש שנים מאוחר יותר -‬
‫הארפר התאמנה על השיר הזה כל השבוע.‬
‫זה משגע אותי ואת ג'ורדי.‬
‫את יכולה ללכת.‬
‫הייתה אישה בגרמניה‬ ‫שנתקע לה שיר בראש במשך ארבע שנים.‬
‫בסוף היא אושפזה.‬
‫זה לא אמיתי.‬
‫בעצם אני חושבת שזה היה שיהוק.‬ ‫-זו אגדה אורבנית.‬
‫טוב, את המורה.‬
‫מורה מחליפה,‬
‫רק עד הריאיון הגדול ביום שלישי.‬
‫אני מקווה שתזכרי אותנו, האנשים הקטנים,‬ ‫כשתסתובבי לך בחדר המורים.‬
‫כמובן שאזכור את...‬
‫או-ליוויה? מזכירת בית הספר?‬
‫מצחיק מאוד.‬
‫תודה.‬
‫אבל היא נהנית מזה.‬
‫כן. זה טוב. אני חושבת שהיא‬ ‫סוף סוף מתחילה להשתלב כאן.‬
‫אני שמחה מאוד שהגענו לברצלונה.‬
‫חוץ מזה, היא תהיה כוכב לכת.‬
‫טוב, היא... היא פלוטו, נכון?‬
‫זה עדיין נחשב.‬
‫כן.‬
‫מה אמרת?‬ ‫-היי!‬
‫מספיק!‬ ‫-אתה כל כך מעצבן!‬
‫היי! תפסיקו עם זה!‬
‫חתיכת מזדיין...‬ ‫-מספיק!‬
‫מה את עושה?‬
‫הארפר, מספיק.‬
‫את מתכוונת לספר לי?‬
‫כלומר, חייבת להיות סיבה...‬
‫לכך שהעיפו אותך מהמחזמר.‬
‫פשוט, מקודם נשמע שהיה לך מה לומר...‬
‫חתיכת מז...‬
‫הארפ.‬
‫אני צריכה לשירותים.‬
‫- סופרמרקט קאווין -‬
‫הסופרמרקט ייסגר בעוד שתי דקות.‬
‫אל תפספסו את מבצע שלוש במחיר‬ ‫של שתיים על המזון הקפוא.‬
‫אנחנו סוגרים בקרוב לספירת מלאי.‬
‫מצטערת, הקטלנית שלי גרועה מאוד. סליחה.‬
‫אנחנו סוגרים בעוד חמש דקות.‬ ‫-בסדר, תודה.‬
‫הארפר, תגידי תודה.‬
‫הארפ!‬
‫אגב, כשאת נותנת אגרוף,‬ ‫את צריכה לשמור על אגרוף קפוץ.‬
‫זאת פיזיקה בסיסית.‬
‫זה מפזר את עוצמת הפגיעה,‬
‫אחרת תפגעי בידיים שלך.‬
‫כמובן, כל זה לא רלוונטי‬
‫כי לעולם לא תכי אף אחד שוב, נכון?‬
‫הוא שאל איפה המקל הלבן שלי. הוא אמר‬ ‫שאני צריכה להישאר בחלק האחורי של הבמה כי...‬
‫אנטוניו הוא ח-ר-א קטן.‬
‫חרא.‬
‫את לא אמורה להגיד את המילה.‬ ‫זה הרעיון בלאיית אותה.‬
‫את תתנצלי, בסדר?‬
‫אנחנו לא פותרות את הבעיות שלנו באלימות.‬
‫את מתכוונת לספר לג'ורדי?‬
‫לא יודעת. נראה.‬
‫את יכולה לקרוא לו אבא, את יודעת.‬
‫אני יודעת, אני פשוט אוהבת את השם ג'ורדי.‬
‫כן, אבל אני עדיין חושבת‬ ‫שהוא מעדיף שתקראי לו אבא.‬
‫חשבתי שאמרתי לך, ראש למטה! תסתמי את הפה!‬
‫תהיי בשקט, מהר.‬
‫מה?‬
‫למטה.‬
‫זוז.‬
‫אמרתי תזוז!‬
‫אמרתי לך לא לעצור.‬
‫אל תעצור!‬ ‫-לא, בבקשה!‬
‫את בסדר?‬
‫אימא!‬
‫זאת את.‬
‫אמבולנס! שמישהו יזעיק אמבולנס!‬
‫סליחה.‬
‫ארין! הארפר!‬
‫ג'ורדי.‬ ‫-היי!‬
‫אנחנו בסדר.‬
‫האחות גרסיה, אנא צרי קשר עם אורולוגיה.‬
‫את בסדר?‬ ‫-זה בסדר.‬
‫הם אמרו...‬ ‫-זה לא הדם שלי.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-בסדר.‬
‫טוב, בואו נכניס אתכן לחדר. כן?‬
‫את בסדר...‬
‫טוב...‬
‫חבלות בצלעות, חבלה בירך, זעזוע מוח קל.‬
‫ארשום לך כמה משככי כאבים,‬
‫בסדר.‬
‫בהתחשב בנסיבות,‬ ‫זה יכול היה להיות גרוע יותר.‬
‫את והארפר יכולות ללכת.‬
‫תודה.‬
‫אנחנו מזכירים לכם‬ ‫שאסור לעשן בבית החולים הזה.‬
‫העישון מותר באזורי עישון בלבד.‬
‫אז?‬ ‫-אני בסדר. רק קצת חבלות.‬
‫היי.‬
‫את בסדר?‬
‫מה שקרה היה די מפחיד.‬ ‫זה בסדר לא להיות בסדר.‬
‫אני... ככה-ככה.‬
‫את בטוחה?‬
‫היי, אני... ראיתי מכונה במסדרון.‬
‫למה שלא תקני לעצמך חטיף ומשקה מוגז?‬
‫אמרת שאסור לי חטיף ומשקה מוגז עד השעה שש.‬
‫אני חושבת שנוכל לחרוג.‬ ‫-כן.‬
‫בבקשה.‬
‫העישון מותר באזורי העישון בלבד,‬
‫ביציאה מהמזנון ובכניסות לחדר המיון.‬
‫כאח, הם מאמנים אותך להתנהג רגוע ומקצועי.‬
‫אתה בהחלט מרגיע.‬
‫יופי. כי בפנים אני מתחרפן לגמרי.‬
‫אני כל כך שמח שאתן בטוחות.‬
‫מה קרה לבחור?‬
‫הוא יצא מניתוח.‬
‫בסדר.‬ ‫-כן, הוא בטיפול נמרץ.‬
‫הוא איבד הרבה דם,‬ ‫אז אולי הוא לא ישרוד את הלילה.‬
‫אוכל לראות אותו?‬
‫ארין, זאת לא אשמתך.‬
‫לגמרי לא.‬
‫אבל נראה מה אני יכול לעשות.‬
‫אנחנו לא יכולים להישאר זמן רב, בסדר?‬
‫לעזאזל. שכחתי לספר להארפר‬ ‫לאן אנחנו הולכים.‬
‫אני כבר אחזור.‬
‫בסדר.‬
‫את.‬
‫זאת את, קייט... זאת באמת את.‬
‫אני לא מכירה אותך, מעולם לא נפגשנו.‬
‫שקרנית.‬
‫שקרנית!‬
‫שקרנית.‬
‫קדימה, מהר!‬
‫מקרה חירום. על כל הרופאים הזמינים...‬
‫הנה. שבי כאן.‬
‫...להגיע לחדר 124.‬
‫חכי כאן. בסדר?‬
‫הוא בפרפור חדרים.‬
‫עלינו לצאת.‬
‫בסדר.‬
‫כולם להתרחק.‬
‫זה בסדר, מותק.‬
‫את בטוחה שאת בסדר?‬
‫כן.‬
‫טוב...‬
‫לא.‬
‫זה כמו שהארפר אמרה. זה ככה-ככה.‬
‫טוב, את יודעת, יש יועצים בבית החולים.‬
‫מומחים העוסקים במצבים פוסט טראומטיים.‬
‫כן.‬
‫מה את עושה?‬
‫אני מסיחה את דעתך.‬
‫זה לא...‬
‫יעבוד.‬
‫זה יעבוד.‬
‫בסדר. זה יעבוד.‬
‫אבל אני עדיין חושב‬ ‫שאנחנו צריכים לדבר על מה שקרה.‬
‫לכן אני מנסה להסיח את דעתך.‬
‫שלום.‬
‫כן.‬
‫נתראה עוד מעט.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫בבקשה. שלוש, שתיים, אחת.‬
‫יש! רוצה לאכול עוד קצת?‬ ‫-הצלחתי!‬
‫בסדר.‬ ‫-זה נראה טוב.‬
‫תשפכי עוד קצת. קדימה.‬
‫איך זה?‬ ‫-זה מושלם.‬
‫אפשר להפוך שוב?‬ ‫-כמובן. כן.‬
‫אנטוניו, היי.‬
‫איך אתה מרגיש?‬
‫מצטערת שהארפר הכתה אותך.‬
‫אבל מה שאמרת לא היה נחמד.‬
‫קיוויתי לשוחח עם ההורים שלך.‬
‫אבא בנסיעת עסקים.‬ ‫לאימא יש שיעור טניס. היא מאחור.‬
‫היום יום ההולדת שלה.‬
‫אני יודעת. אנחנו באים‬ ‫למסיבה שלה הערב. יהיה כיף!‬
‫כבר תיקנת את זה?‬ ‫-כן.‬
‫תראי את זה.‬
‫לא. טוב, לא!‬
‫העבודה עדיין לא הסתיימה.‬
‫למה שלא תיקחי יום חופש.‬
‫אני לא יכולה. לא כשיש לי‬ ‫הערכת ביצועים בעבודה. עליי להפגין נוכחות.‬
‫את יכולה להבטיח‬ ‫שלא תהיי מעורבת בשוד מזוין?‬
‫אני רוצה לומר כן... כסה את האוזניים.‬
‫הארפר!‬
‫הארפ, אנחנו נאחר, תזדרזי!‬
‫בוקר טוב, אמיליו.‬
‫בוקר טוב.‬
‫ואו.‬
‫כמעט הצלחת להגיע עד לבית שלך.‬
‫כמעט. כן.‬
‫התכוונתי להתקשר אתמול בלילה.‬
‫שמעתי מה קרה בסופרמרקט.‬ ‫-אנחנו בסדר. אל תדאג.‬
‫נצטרך לראיין אותך היום או מחר.‬
‫אני אהיה בצוות החקירה, אז אל תדאגי.‬
‫אין הרבה מה לומר, אבל בסדר.‬
‫אם אתה רוצה קפה, ג'ורדי בדיוק הכין.‬ ‫-בסדר. תודה.‬
‫נתראה.‬ ‫-ביי.‬
‫תרכיבי משקפיים.‬
‫למה הוא ישן במכונית שלו?‬
‫את יודעת שאשתו כבר לא גרה שם?‬
‫כן.‬
‫הוא מתגעגע אליה מאוד, אז הוא מעדיף‬ ‫לישון במכונית מאשר במיטה ריקה.‬
‫זה עצוב.‬
‫כן, נכון.‬
‫היי, אחי, תכין לי קפה.‬
‫את לא חייבת להיות כאן‬ ‫אם את עדיין לא מוכנה.‬
‫אני יכולה לקחת אותך הביתה.‬ ‫-אני בסדר.‬
‫להתראות, אימא.‬
‫ביי.‬
‫את גיבורה, ארין.‬
‫אנחנו כל כך שמחים שאת בסדר.‬
‫הארפר בסדר? כל כך דאגנו.‬
‫היא בסדר. תודה.‬
‫אז... יש חדשות רעות וחדשות טובות.‬
‫בסדר.‬
‫אז החדשות הרעות הן...‬
‫פנלופי ריינה הגישה תלונה רשמית‬ ‫ודורשת לסלק את הארפר מבית הספר.‬
‫את צוחקת עליי.‬
‫היא כועסת מאוד על מה שקרה לבן שלה.‬
‫היא טוענת שהארפר פסיכופתית.‬
‫את יודעת שהוא צחק על בעיית העיניים שלה.‬
‫או שזה היה סוציופתית?‬
‫פסיכופתית? סוציופתית? אנשים אומרים‬ ‫לי שיש הבדל, אבל זה נשמע אותו הדבר.‬
‫כלומר, היא תצליח או... מה אעשה?‬
‫זו פנלופי, אז...‬
‫מה החדשות הטובות?‬
‫החדשות הטובות. החדשות הטובות הן,‬ ‫ובכן, תקפו אותך בסופרמרקט.‬
‫איך אלה חדשות טובות?‬
‫התמונה הגדולה.‬
‫לפני כן לא הכירו אותך,‬ ‫היית סתם מורה מחליפה,‬
‫אבל עכשיו את גיבורה שסיכלה שוד‬
‫ובהחלט מגיע לה חוזה במשרה מלאה.‬ ‫בנוסף, התמונה שלך מופיעה בעיתון.‬
‫- מורה מקומית מסכלת שוד מזוין -‬
‫אל תדאגי. את נראית נהדר. זו תמונה מקסימה.‬
‫בסדר. אני צריכה ללכת.‬
‫בסדר.‬ ‫-כן.‬
‫בסדר.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אני גברת קרטר.‬ ‫היום אמלא את מקומו של מר לואיס.‬
‫- גברת קרט... -‬
‫אתה צלף טוב, דילן.‬
‫זו הייתה תאונה, גברתי.‬
‫אל תירי בי.‬
‫טוב, אז... עמוד 29...‬
‫היי.‬ ‫-שלום.‬
‫מה אתה עושה פה?‬ ‫-דאגתי.‬
‫איך הכיתות שלך?‬
‫בסדר.‬
‫הריאיון שלכן נקבע למחר בשתיים בצהריים.‬
‫בתחנת סנט אנג'ל.‬ ‫אתן תיפגשו עם המפקח טבארז.‬
‫בסדר. אבל היית צריך לבוא‬ ‫עד לכאן כדי להגיד לי את זה?‬
‫לא, אבל אני רוצה שתדעי‬ ‫איך אני רואה את המצב.‬
‫האנשים האלה היו מקצוענים.‬
‫הם ידעו שבחמישי מחלקים משכורות.‬
‫הם הגיעו בסוף היום,‬ ‫השביתו את מצלמות אבטחה, אלא...‬
‫שהם פספסו אחת.‬
‫דגם ישן יותר שנמצא על מעגל חשמלי אחר.‬
‫כן...‬ ‫-התמודדת עם זה די יפה.‬
‫טוב, אתה שומע על הדברים האלה, נכון?‬
‫ילד של אישה נלכד מתחת למכונית,‬
‫והיא מוצאת את הכוח...‬
‫להרים אותה.‬
‫או לדקור מישהו ברגליים,‬ ‫פעמיים, עם טסטר לבדיקת עוגות?‬
‫ואז לירות בהם?‬
‫לא יריתי באף אחד. הכדור נפלט.‬
‫בסדר.‬ ‫-רגע, אני בצרות?‬
‫לא, כמובן, לא. כלומר...‬
‫לא, אני מכיר אותך.‬
‫אבל הבוס שלי הוא כלב ציד,‬
‫והוא יבדוק כל פריים בסרטונים האלה,‬ ‫ואולי הוא יראה את הדברים קצת אחרת,‬
‫אז אם יש משהו שאת צריכה לספר לי,‬
‫עכשיו יהיה...‬ ‫-אתה מתנהג עכשיו כמו שמוק, בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫רק תיזהרי. היו שניים בסופרמרקט.‬
‫אחד מת, אבל השני עדיין חופשי.‬
‫ואו.‬
‫תודה, אמיליו.‬
‫אני מרגישה נהדר עכשיו.‬
‫נתראה במסיבה.‬ ‫-בסדר, נתראה אחר כך.‬
‫אבל תיזהרי.‬
‫אני נזהרת.‬
‫- פנלופי -‬
‫היי, הארפ,‬
‫לכי תמצאי את אנטוניו ותגידי לו שלום.‬
‫אני חייבת?‬
‫כן.‬
‫לכי.‬
‫כן.‬
‫כולם מדברים עלייך.‬ ‫-כן.‬
‫פנלופי תאהב את זה.‬ ‫מישהי אחרת נמצאת במרכז תשומת הלב.‬
‫כן, אולי אני צריכה לאחל לה יום הולדת שמח.‬
‫זה רעיון טוב.‬
‫כן.‬ ‫-ונלך למצוא את הבר.‬
‫כן, זה רעיון אפילו יותר טוב.‬
‫את בסדר?‬
‫כן. אני בסדר.‬
‫היי, אנטוניו.‬
‫אימא שלי אומרת שעליי להתנצל בפניך.‬
‫אז תלחץ את ידי.‬
‫אם לא תלחץ את ידי, אעקור לך את העיניים.‬
‫תודה, אנטוניו. אתה נראה חכם מאוד.‬
‫אני הולכת לקחת עכשיו קצת גלידה.‬
‫פנלופי.‬
‫היי.‬
‫הארפר מצטערת מאוד‬ ‫על מה שקרה וגם אני מצטערת.‬
‫תודה, אני מעריכה את זה.‬
‫כן, היא הייתה...‬
‫היה לה שבוע קשה.‬
‫היא... זה היה קשה.‬
‫אני יודעת, וזה שובר את ליבי.‬
‫אבל צריך להגן על הילדים האחרים מפניה.‬
‫לכי תזדייני, פנלופי.‬
‫ברצינות? היא לא מהווה סכנה לאף אחד.‬
‫לא מגיע לה שיסלקו אותה מבית הספר.‬ ‫-היא חמת מזג כמוך.‬
‫טוב, אני מתנצלת.‬
‫אבל אני קיוויתי‬ ‫שנוכל לפתור את זה בינינו, כשכנות.‬
‫אנחנו לא שכנות.‬ ‫אנחנו רק גרות קרוב אחת אל השנייה.‬
‫את חושבת שאת טובה יותר מכולם?‬
‫אני?‬
‫יש לך פסל קרח ענק של עצמך עירומה.‬
‫זו הייתה מתנה מבעלי.‬
‫אנסה כמיטב יכולתי להיות שכנה טובה יותר,‬ ‫אם זה מה שאת רוצה, אבל בבקשה אל...‬
‫אל תגרמי שיסלקו את הארפר, היא זקוקה לזה.‬ ‫-עוד נראה, ארין.‬
‫עכשיו, תזוזי. את מקלקלת את הנוף.‬
‫ואו.‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬ ‫-כן?‬
‫הו, לא. לא.‬
‫ואו.‬
‫כן, קדימה.‬
‫לא התווכחנו. רק שאלתי אותה‬ ‫מי פיסל את פסל הקרח שלה.‬
‫אי אפשר לדעת מתי תזדקק לזה.‬
‫זה היה די מרשים.‬
‫את חושבת שיש לה בחור מיוחד בשביל זה?‬
‫היא לא רצתה לספר לי.‬
‫מה?‬
‫כיביתי את האורות לפני שיצאנו.‬
‫הארפ, חכי כאן.‬
‫או אולי פשוט שכחת?‬
‫אחר צהריים טובים, גברת קרטר.‬ ‫אני המפקח טבארז. בואי נתחיל.‬
‫בשטרסבורג היית מורה פרטית למשפחה אמריקאית.‬
‫כן, משפחת פאלמר.‬ ‫היו להם שני ילדים, ליסה ומארק.‬
‫וכשהתחלת לעבוד כמורה מחליפה‬ ‫בבית הספר הבינלאומי סנט ג'וזף,‬
‫צורפו הפרטים של משפחת פאלמר כממליצים.‬
‫כן, אני חושבת כך.‬
‫מספר הטלפון שנתת להם כבר לא בשימוש.‬
‫אנשים מחליפים טלפונים.‬
‫לא. אין זכר למשפחה כזאת‬ ‫בשטרסבורג באותה תקופה.‬
‫אני... אני לא יודעת מה לומר לך. הם היו שם ו...‬
‫בעלך, ג'ורדי קויינטס,‬ ‫הוא אח בבית החולים הכללי.‬
‫הוא לקח אותך לטיפול נמרץ‬ ‫כדי לראות את הפצוע מהסופרמרקט?‬
‫כן, הרגשתי רע לגבי מה שקרה.‬
‫הרגשת רע לגבי האדם שניסה להרוג אותך?‬
‫הרגשתי רע לגבי מה שקרה. כן.‬
‫והאם בעלך היה איתך‬ ‫כשהאיש הזה לקה בהתקף לב?‬
‫לא, ביקשתי ממנו ללכת לבדוק‬ ‫לגבי הבת שלנו, הארפר.‬
‫אז היית לבד עם המנוח?‬
‫טוב, ג'ורדי נעדר רק לרגע‬
‫והיה שוטר מחוץ לחדר כל הזמן.‬
‫ידעת שחנק עלול לגרום לדום לב?‬
‫לא, לא ידעתי.‬
‫אז אולי האיש הזה מת‬ ‫מסיבוכים שהיו לו כתוצאה מפציעת הירי,‬
‫או אולי מישהי לקחה כרית ועם הידיים שלה...‬
‫רק רגע, לא עשיתי שום דבר רע.‬
‫את לא זו שתחליט על זה.‬
‫תקשיב, לא אכפת לי מה אתה חושב‬ ‫שסרטוני האבטחה מראים לך, בסדר?‬
‫הסרטונים מראים את הבת שלי מבועתת?‬
‫מסתתרת מהאיש עם האקדח המזוין?‬
‫לא.‬
‫אין סרטוני אבטחה מהסופרמרקט.‬
‫כל המצלמות כובו.‬
‫אני מצטערת. זה בטח מקשה על העבודה שלך.‬
‫ואני גם מצטערת על כל הקללות.‬
‫בסדר. אתקשר אלייך עוד רגע. סליחה.‬ ‫-הארפר, בואי נלך.‬
‫איך היה?‬
‫מסתבר שלא היו סרטוני אבטחה מהסופרמרקט.‬
‫מוזר.‬
‫אולי בכל זאת הייתה בעיה עם המצלמה השנייה.‬
‫מה לעזאזל חשבת?‬
‫ארין.‬
‫ארין, תעצרי, בבקשה.‬
‫עזרתי לך.‬
‫ואם מישהו יגלה?‬
‫אתה יודע איך זה גורם לי להיראות?‬ ‫כאילו יש לי משהו להסתיר.‬
‫חשבתי שככה יהיה קל יותר.‬
‫טוב, זה לא קל יותר. נכון?‬
‫אמיליו, לא ביקשתי את עזרתך.‬ ‫לא ביקשתי שתגנוב את הסרטונים.‬
‫לא ביקשתי שום דבר מכל זה.‬
‫אימא, מה קרה?‬
‫מצטערת, אני בסדר, זה פשוט...‬
‫לפעמים אני תוהה אם עשינו טעות שבאנו לכאן.‬
‫הארפר.‬
‫הארפ, תאטי.‬
‫השארת את המשקפיים שלך במכונית.‬ ‫-לא אכפת לי.‬
‫השמש מזיקה לעיניים שלך.‬
‫יופי. אני רוצה להתעוור. נמאס לי לחכות.‬
‫תרכיבי את המשקפיים שלך.‬
‫הארפ.‬
‫את מכאיבה לי.‬
‫אני לא מכאיבה לך, אני מנסה להגן עלייך.‬
‫תעזבי אותי!‬
‫אני לא רוצה לעזוב. אני אוהבת להיות כאן.‬
‫היי.‬
‫את זוכרת כאשר רק עברנו לכאן?‬
‫ולא יכולתי להרחיק אותך מהמים.‬
‫רצית ללכת לחוף הים כל יום.‬
‫הערת אותנו בשש בבוקר לבושה בבגד ים.‬
‫ונאלצתי להפסיק כי השמש פוגעת בעיניים שלי.‬
‫טוב, לכן את צריכה להרכיב‬ ‫את המשקפיים המיוחדים שלך.‬
‫בואי.‬
‫בואי, הארפ!‬
‫היי, אימא...‬
‫הארפ, את יכולה להיכנס הביתה,‬ ‫אני רק אנהל שיחה קצרה עם פנלופי.‬
‫היא שונאת אותי, נכון?‬
‫מה? לא.‬
‫ברור שלא. היא לא שונאת.‬
‫בדיוק התחלתי ליהנות ללכת לבית הספר.‬
‫אל תיתני לה לסלק אותי.‬
‫בבקשה, אימא.‬
‫תקשיבי, היא לא הולכת לסלק אותך, בסדר?‬
‫אל תדאגי.‬
‫בואי הנה.‬
‫עכשיו תיכנסי.‬
‫נתראה בבית.‬
‫היי.‬
‫כבר ביטלת את התלונה שלך נגד הארפר?‬
‫לא. ברור שלא.‬
‫אני אבקש ממך בנימוס בפעם האחרונה.‬
‫בבקשה.‬
‫לא, זה אומר לא, ארין.‬
‫צילמתי אותך.‬
‫עושה סקס עם מאמן הטניס שלך.‬
‫השתגעת?‬
‫מרגלת אחרי אנשים.‬
‫מצלמת אותם.‬ ‫-תקפת את המשפחה שלי.‬
‫הבת שלך שברה את השיניים של הבן שלי.‬ ‫-אני לא אומרת שאני גאה במה שעשיתי.‬
‫אבל אם לא תחזרי בך, לא תהיה לי ברירה,‬ ‫אני אשלח את הסרטון לבעלך.‬
‫מצטערת.‬
‫את מבינה, ארין,‬
‫הוא התקשר בבוקר יום ההולדת שלי,‬
‫ואמר שהוא לא יכול להגיע הביתה.‬
‫איזו פגישה חשובה.‬
‫כשאמרתי לו שאני כועסת, הוא אמר,‬
‫שהוא שילם על המסיבה המזוינת,‬ ‫מה עוד אני רוצה?‬
‫מצטערת לשמוע את זה.‬
‫ואני לא שופטת אותך, אני רק...‬
‫מגנה על הבת שלי.‬
‫אני לא רואה סיבה שלא נפתור את זה בינינו.‬
‫כשכנות.‬
‫תודה, פנלופי.‬
‫אל תודי לי.‬
‫מה שעשית כאן, ארין, זו הייתה טעות.‬
‫טעות גדולה.‬
‫ארוחת הערב מוגשת. כמה את רעבה?‬
‫די רעבה.‬
‫בסדר. אני אתן לך כמות של "די רעבה".‬
‫בבקשה. אנחנו צריכים לאכול מהר‬
‫כדי להגיע בזמן למחזמר של הארפר.‬
‫הארפר היא...‬
‫היא לא במחזמר.‬
‫מה?‬
‫מה קרה?‬
‫היו להם יותר מדי משתתפים או משהו.‬
‫זה אחד מהדברים האלה.‬
‫שברתי שתיים מהשיניים של אנטוניו‬ ‫ועכשיו גברת ריינה מנסה לסלק אותי.‬
‫רגע. מה? ברצינות?‬
‫בסדר, תירגע, זה...‬
‫להירגע?‬ ‫-מצטערת. הייתי צריכה להגיד משהו.‬
‫אפשר לדבר על זה אחר כך?‬ ‫אני באמת צריכה להחליף בגדים.‬
‫הארפ, את יכולה לאכול מול הטלוויזיה.‬
‫אז, את יודעת, זה שפנלופי מנסה‬ ‫לגרום שיסלקו את הבת שלנו מבית הספר,‬
‫זה עניין די גדול.‬
‫סידרתי את זה.‬
‫איך?‬
‫זה לא משנה.‬
‫הכול חשוב.‬
‫הסופרמרקט, המשטרה, הכול.‬
‫יכולת למות באותו לילה,‬
‫אבל את מתנהגת כאילו זה היה נורמלי.‬
‫תסתכלי עליי.‬
‫אני עונד עניבה.‬
‫אני שונא עניבות.‬
‫אני חושבת שזה נראה נחמד.‬
‫מתי התחלת להסתיר ממני דברים ולהתרחק ממני?‬
‫תיהנו מהמופע. זה מכאן.‬
‫תיהנו מהמופע.‬
‫ברוכים הבאים.‬
‫זה מכאן.‬
‫היי!‬
‫תיהנו מהמופע.‬
‫טוב לראות אותך.‬ ‫-גם אותך, ברוכה הבאה.‬
‫תודה.‬
‫שלום.‬
‫תיהנו מהמופע.‬
‫תודה רבה.‬
‫אז מה התירוץ הערב?‬
‫עומס בכבישים? מבול?‬
‫הייתה לי מריבה עם ג'ורדי.‬
‫אני פשוט...‬
‫אני לא יודעת איך את עושה את זה.‬
‫יש לך כמות כפולה של ילדים ואחריות‬
‫אבל את תמיד מגיעה בזמן, תמיד מוכנה.‬
‫אני כל כך מסטולית עכשיו‬ ‫שזו בעצם חוויה חוץ גופית.‬
‫ואו.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫את תהיי בסדר.‬
‫את בדיוק איפה שאת אמורה להיות.‬
‫כן.‬
‫את מסטולית.‬
‫כן.‬
‫לעזאזל, אנחנו מפספסות את זה. קדימה. לכי.‬
‫- כניסה -‬
‫"כל מה שמקיף אתכם‬
‫"כל אור בשמיים‬
‫"הכוכבים תלויים מעל ראשיכם‬
‫"השמש בוערת באור אדום בוהק‬
‫"הכול התחיל במפץ‬
‫"זה התחיל במפץ‬
‫"זה התחיל במפץ"‬
‫היי, אני כבר חוזרת.‬
‫"כל מה שמקיף אתכם‬
‫"כל אור בשמיים‬
‫סליחה.‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫אם את מחפשת את השירותים,‬ ‫הם נמצאים קרוב לכניסה.‬
‫אני חושבת שכדאי לך לעזוב‬ ‫לפני שאקרא לאבטחה.‬
‫את יודעת, כמעט לא האמנתי לזה.‬
‫כשראיתי אותך בסופרמרקט, חשבתי, זה כנראה...‬
‫תעתוע של האור. זו בטח טעות.‬
‫אבל לא.‬
‫זאת באמת את.‬
‫את מבלבלת ביני לבין מישהי אחרת.‬
‫אלוהים אדירים, מה לעזאזל!‬
‫תסתכלי עליי.‬
‫תסתכלי עליי, קייט!‬
‫הנה היא.‬
‫לא היית צריכה לבוא לכאן.‬
‫לא תכננתי להישאר, קייט.‬
‫אבל אני יודעת שזה אצלך.‬ ‫-לא, אין לי.‬
‫תראי למה הידרדרתי.‬
‫אני שודדת סופרמרקטים מזוינים,‬ ‫זו דרגה אחת מעל גנבת ארנקים!‬
‫והכול בגלל מה שעשית.‬
‫פשוט תתני לי את זה. ואז אלך,‬ ‫אף אחד אחר לא צריך לדעת שאת כאן.‬
‫כן. אני רוצה להאמין בזה.‬
‫אבל זאת את, אז אני לא מאמינה.‬
‫בסדר.‬
‫בכול מקרה, מעולם לא חיבבתי אותך.‬
‫אני לא אפגע בילדה,‬ ‫אבל אצטרך לקחת אותה איתי.‬
‫אחרת הם לא יאמינו לי. אני מצטערת.‬
‫תתרחקי ממנה!‬
‫מה לעזאזל?‬
‫היא מתה?‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫מי זאת?‬
‫היא האישה מהסופרמרקט.‬
‫הזהרת אותי, נכון?‬
‫בסדר.‬
‫תנקי מה שתוכלי.‬
‫יש לנו אולי 15 דקות לנקות‬ ‫ולהוציא מכאן את הגופה המזוינת.‬
‫"אנחנו חולקים את אותה מערכת השמש"‬
‫זה יהיה מהיר יותר אם תעזרי.‬ ‫-בסדר.‬
‫"כולנו חולקים את אותה בין-גלקטיות"‬
‫בסדר. זה אמור להיות עמוק מספיק.‬
‫קדימה.‬
‫את רוצה לומר כמה מילים?‬ ‫-מה?‬
‫לכי תזדייני על מה שעשית.‬
‫לכי תזדייני.‬
‫התכוונתי לתפילה או משהו.‬
‫לא, זה טוב.‬
‫כלומר... זה טוב.‬
‫למה אתה עוזר לי?‬
‫כי את אשתו של החבר הכי טוב שלי.‬
‫אנחנו למעשה כמו משפחה.‬
‫וגם, אני בצרות.‬
‫הסתבכתי עם כמה אנשים רעים.‬
‫אז אולי אעזור לך ואז תעזרי לי.‬
‫אמיליו, אני מורה.‬
‫כן, כמובן שאת מורה.‬
‫גברת קרטר בכיתה עם גופה.‬
‫ומה אם אני לא רוצה לעזור לך?‬
‫יש לי תחושה רעה לגבי זה.‬
‫וכשיש לי תחושה רעה, אני פשוט...‬
‫אני עוזבת.‬
‫אני חושבת שאולי זה נשרף.‬
‫טוב, תני לי לראות את זה.‬
‫מצטער.‬
‫מה דעתך שאני אבשל ואת תהפכי, כן?‬
‫נשמע טוב.‬
‫הנה... זה אחד.‬
‫זהו זה.‬
‫אימא.‬
‫תרגום כתוביות: ליפא אביחי בוב‬