FOLKESTONE, ANGLIE
Prosím tě, Harper. Obuj se. Prosím.
Nechci.
No tak.
Víš, co dneska budeme dělat?
Vyrážíme za dobrodružstvím.
Nastoupíme na loď a poplujeme někam,
kde pořád svítí sluníčko a kde každý den budeš moct jíst zmrzlinu.
Co ty na to?
Dobře. Akorát...
potřebujeme vyrazit hned teď.
A víš proč?
Ne.
Protože venku číhá drak.
A když nebudeme potichu
nebo si nepohneme, sežere nás. Rozumíš?
Tak co? Obuješ se?
PENZION U LODI
Dobrý?
Tak jo, Harper. Asi budeš muset jít po svých. Nevadí?
Tumáš.
Tamhle to polož.
Tady máte peníze.
Která loď to je?
- Tamhleten modrý trauler. - Dobře.
Tak jo, slečinko. Nastupujeme.
KDO JE ERIN CARTEROVÁ?
O PĚT LET POZDĚJI
Harper tu písničku nacvičuje celý týden. S Jordim z toho šílíme.
Tak utíkej.
Jedné paní v Německu hrála v hlavě písnička čtyři roky.
Nakonec ji hospitalizovali.
To přece nejde.
- Asi si to pletu se škytavkou. - To se jenom říká.
No, ty jsi tady učitelka.
Jenom supl.
To se po tom úterním pohovoru změní.
Snad pak nezapomeneš na nás z prostého lidu.
Jasně že jo...
Olivie? Školní sekretářka, že jo?
Fakt vtipný.
Díky.
Ale užívá si to.
Jo, to je dobře. Asi sem konečně začíná zapadat.
Jsem ráda, že jsme skončily tady.
Navíc je zní planeta.
No... hraje Pluto, ne?
To se počítá.
Určitě.
- Cos to řekl? - Hej!
Přestaňte!
- Dost! - Jsi tak otravnej!
Hej! Nech ho být!
- Ty zasranej hajzle! - Přestaň!
Co to děláš?
Nech toho, Harper.
Řekneš mi, co se stalo?
Přece ses z toho muzikálu nenechala vykopnout jenom tak.
Na tom pódiu jsi byla celkem sdílná. To byly teda výrazy.
Harp.
Musím na záchod.
Za několik minut zavíráme.
Nenechte si ujít naši nabídku tří mražených jídel za cenu dvou.
Už budeme zavírat kvůli inventuře.
Promiňte, moc katalánsky neumím.
Za pět minut zavíráme.
Dobře, děkuju.
Poděkuj mu, Harper.
Harp!
Pro příště zatni pěsti, až se budeš prát.
Je to základní fyzika. Rozptyl sílu nárazu, nebo se zraníš.
Na tom ale samozřejmě nesejde,
protože to už nikdy neuděláš, že ne?
Ptal se mě, kde mám slepeckou hůl, a poslal mě dozadu, abych...
Antonio je H-A-J-Z-L-Í-K.
Hajzlík.
Nechtěla jsem to říkat, proto jsem to vyhláskovala.
Musíš se mu omluvit.
Násilí problémy nevyřeší.
Řekneš to Jordimu?
Nevím, uvidíme.
Můžeš mu říkat „táta“.
Já vím, ale mám ráda jeho jméno.
To chápu, ale jemu by se to určitě líbilo víc.
Říkala jsem ti, ať čumíš na zem! Drž klapačku!
Ani muk. Honem.
Co je?
Zalez tam.
Pohyb.
Říkám pohyb!
Nezastavuj se.
- Pohyb! - Ne, prosím!
Jsi v pořádku?
Mami!
To jsi ty.
Sanitku! Zavolejte sanitku!
Promiň.
Erin! Harper!
- Jordi. Jsme v pořádku. - Ahoj.
Sestro Garciová, kontaktujte urologii.
- Jsi v pohodě? - Jsem.
- Prý jsi... - To není moje krev.
- To nic. - Dobře.
Tak jo, zavedu vás na pokoj.
Už je dobře.
Tak jo.
Pohmožděná žebra a kyčel a slabý otřes mozku.
- Předepíšu vám něco na bolest. - Dobře.
Když se to vezme kolem a kolem, mohlo to být horší.
Můžete domů. Harper taky.
Děkuju.
Připomínáme, že se v této nemocnici smí kouřit
jen ve vyhrazených kuřáckých prostorech.
- Tak co? - Mám jenom pár modřin.
Hej.
Jak to snášíš?
Byla to pěkně děsivá situace. Jsi v pořádku?
Tak z půlky.
Jsi si jistá?
Na konci chodby jsem viděla automat.
Nedáš si limonádu a něco na zub?
Říkala jsi, že před šestou nesmím jíst.
- Dneska uděláme výjimku. - Jo.
Tady máš.
Kouření je povoleno v prostorách pro kuřáky
u východu z jídelny a u nouzových východů.
Na škole nás učili, abychom se chovali klidně a profesionálně.
Dost mě to uklidňuje.
To je dobře. Uvnitř totiž pěkně vyšiluju.
Jsem rád, že jsi v pořádku.
Jak je na tom ten chlápek?
Je po operaci.
- Aha. - Jo, na JIPce.
Ztratil ale hodně krve, takže to možná do rána nedá.
Můžu ho vidět?
Není to tvoje vina.
Ani v nejmenším.
Ale zkusím to nějak zařídit.
Nemůžeme tu zůstat dlouho.
Sakra. Neřekla jsem Harper, kam jdeme.
Hned jsem zpátky.
Dobře.
Ty.
To jsi ty, Kate. Jsi to vážně ty.
Já tě neznám. Nikdy jsme se neviděli.
Lhářko.
Lhářko!
Lhářko.
Pojď, honem!
Pozor. Všichni lékaři na pokoj 124.
Posaď se sem.
Počkej tu na mě.
Fibriluje.
Pojď ven.
Tak jo.
Můžete.
To nic, poklade.
Vážně jsi v pořádku?
Jo.
Teda...
Ne.
Jak říkala Harper. Tak napůl.
V nemocnici na to máme lidi.
Terapeuty.
Odborníky na posttraumatické situace.
- Jasně. - Jo.
Co to děláš?
Rozptyluju tě.
To se ti nepovede.
Ale povede.
No dobře, povede.
Stejně si ale myslím, že bychom o tom měli mluvit.
Proto se tě snažím rozptýlit.
Dobré ráno.
Tak jo.
Zatím.
- Ahoj. - Ahoj.
Jdeme na to. Tři, dva, jedna...
- No vidíš! - Uděláme další?
- Dobře. - Vypadá skvěle.
Tak, nalij tam víc těsta.
- Tolik? - Paráda.
- Můžu ji zase obrátit? - Jasně.
Ahoj, Antonio.
Jak se cítíš? Je mi líto, že tě Harper praštila.
To, co jsi řekl, ale nebylo hezké.
Chtěla jsem mluvit s tvými rodiči.
Táta je na služební cestě. A máma má na zahradě lekci tenisu.
Dneska má narozky.
Já vím. Večer pořádá oslavu, bude to super!
- Už jsi to opravil? - Jo.
Mrkej.
Ne. Tak teda ne.
Ještě na tom dělám.
- Co kdyby sis vzala volno? - To nejde.
Nemůžu to flákat, když mě brzo čeká ten pohovor.
Slib, že se nezapleteš do dalších ozbrojených loupeží.
Slibuju. Zacpi si uši.
Harper!
Pohni si, nebo přijdeme pozdě!
Dobré ráno, Emilio.
Dobré ráno.
No teda.
Skoro ses dostal domů.
Jo, skoro.
Včera jsem ti chtěl zavolat.
- Slyšel jsem o té loupeži. - To neřeš, jsme v pořádku.
Dneska nebo zítra tě vyslechneme.
Jsem v týmu, co to vyšetřuje, tak se neboj.
Moc ti o tom asi nepovím, ale dobře.
- Jordi zrovna uvařil kafe, jestli chceš. - Dobře, díky.
- Tak zatím. - Měj se.
Nasaď si brýle.
Proč spí v autě?
Víš, jak se od něj odstěhovala žena?
Jo.
Hodně mu chybí, tak radši spí v autě než v prázdné posteli.
To je smutný.
No jo.
Nalij mi kafe, kámo.
Pokud se na to necítíš, nemusíš tam.
- Klidně tě odvezu domů. - Jsem v pohodě.
Tak zatím, mami.
Měj se.
Jsi hrdinka, Erin.
Jsme moc rádi, že jsi v pořádku.
Co Harper? Měli jsme o ni strach.
Je v pořádku.
Takže... mám pro tebe dobrou a špatnou zprávu.
Dobře.
Ta špatná je, že Penelope Reynová podala oficiální žádost
o Harpeřino vyloučení.
To si děláš prdel.
Naštvalo ji, co se stalo jejímu synovi.
Tvrdí, že je Harper psychopatka.
Antonio si ji dobíral za to, že nosí brýle.
Nebo možná sociopatka?
Psychopatka? Sociopatka?
Prý je v tom rozdíl, ale za mě je to prašť jak uhoď.
Je šance, že se jí to povede? Co mám dělat?
Mluvíme tu o Penelope, takže...
A co ta dobrá zpráva?
Jasně, dobrá zpráva. Dobrá zpráva je...
No, že tě přepadli v supermarketu.
Co je na tom dobrého?
Zamysli se nad tím.
Předtím jsi byla jenom náhodná suplující učitelka.
Teď jsi za hrdinku, která zastavila loupež
a rozhodně si zaslouží plný úvazek A navíc...
máš fotku v novinách.
Neboj, sekne ti to. Je to skvělá fotka.
Tak jo. Musím jít.
- Dobře. - Jo.
Tak jo.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Jmenuju se Carterová a dneska supluju za pana Luise.
PANÍ UČITELKA CARTE
Dobrá trefa, Dylane.
Já nechtěl, tak mě hlavně nezastřelte.
Tak jo, jsme na straně 29...
- Ahoj. - Čau.
- Co tady děláš? - Dělal jsem si starosti.
Jak jde výuka?
Jde to.
Ten výslech máš zítra ve dvě.
Na služebně Sant Àngel s inspektorem Tabarezem.
Dobře. A to jsi sem přijel, jenom abys mi to pověděl?
Ne, chci ti říct něco o té loupeži.
Ti lidi podle mě byli profíci.
Věděli, že budou výplaty.
Přišli před zavíračkou a zneškodnili všechny kamery...
až na jednu.
Je to starší model na jiném obvodu.
- No jo... - Vedla sis fakt skvěle.
No, určitě už jsi o tom někdy slyšel.
Dítě spadne pod auto a jeho máma v sobě najde sílu na to,
aby ho zvedla.
Nebo někoho dvakrát bodla do nohou testovací jehlou... a pak ho zastřelila.
Nezastřelila. Ta pistole vystřelila sama.
- Jasně. - Jsem v maléru?
Samozřejmě, že ne. Teda...
Já tě znám.
Ale šéf je neodbytný.
Bude ten záznam chtít vidět a možná na to bude nahlížet jinak.
Takže pokud mi chceš něco říct, měla bys to udělat...
Jenom, že se chováš jako pitomec.
Dobře.
Hlavně buď opatrná.
V tom obchodě byli dva lidi. Jeden je mrtvý,
ale druhý je pořád na svobodě.
Super.
Díky, Emilio.
Hned se cítím líp.
- Uvidíme se na večírku. - Tak zatím.
Dávej na sebe pozor.
Dávám.
Poslyš, Harp...
Zajdi pozdravit Antonia.
Fakt musím?
Jo.
Jen běž.
No jo.
- Všichni o tobě mluví. - Je to tak.
Penelope se nebude líbit, že je středem pozornosti někdo jiný.
Jo, asi bych jí měla jít popřát všechno nejlepší.
Dobrý nápad.
- Jo. - A pak najdeme bar.
To je ještě lepší nápad.
Jsi v pohodě?
Jo, jsem.
Ahoj, Antonio.
Máma říká, že se ti musím omluvit.
Tak mi potřes rukou.
Jestli to neuděláš, vypíchnu ti oči.
Díky, Antonio. Sluší ti to.
Jdu si pro zmrzku.
Penelope.
Ahoj.
Harper je moc líto, co se stalo, a mně taky.
Děkuju, Erin. Vážím si toho.
Jo, má...
za sebou těžký týden.
Je toho na ní moc.
Já vím a vážně mě to mrzí,
ale ostatní děti s ní nejsou v bezpečí.
Naser si, Penelope.
To myslíš vážně?
Vždyť nikoho neohrožuje.
Proč by ji měli vyhazovat?
Už chápu, po kom má tu vznětlivost.
Dobře, omlouvám se.
Nemůžeme to vyřešit mezi sebou? Jako sousedky.
Nejsme sousedky.
Jenom bydlíme poblíž.
- Myslíš, že jsi lepší než ostatní? - Já?
To ty tu máš obří ledovou sochu.
Tu mi dal muž k narozeninám.
Budu se ze všech sil snažit být lepší sousedka, ale prosím tě...
Harper si vyloučení nezaslouží.
Uvidíme, Erin.
A teď už běž. Kazíš mi výhled.
Neskutečný.
Jsi v pořádku?
- Jo. - Fakt?
To ne.
Ale jo.
No tak.
Nehádaly jsme se. Jen jsem se ptala, kdo dělal tu sochu.
Třeba někdy budu nějakou chtít.
Byla vážně hustá.
Myslíš, že na to někoho má?
Nechtěla mi to prozradit.
Co je?
Než jsme odcházeli, zhasínala jsem.
Harp, počkej tady.
Možná jsi prostě zapomněla.
Dobré odpoledne, paní Carterová. Já jsem inspektor Tabarez. Začneme.
Ve Štrasburku jste dělala soukromou učitelku jedné americké rodině.
Ano, Palmerovým. Měli dvě děti, Lisu a Marka.
A když jste nastoupila jako supl na škole sv. Josefa,
uvedla jste, že vás doporučili.
Myslím, že ano.
Telefonní číslo, které jste uvedla, už nefunguje.
To se přece stává.
Nenašli jsme záznam o žádné takové štrasburské rodině.
Nevím, co vám na to říct.
Žili tam a...
Váš manžel, Jordi Collantes, je zdravotní bratr v oblastní nemocnici.
Vzal vás na JIP za tím zraněným mužem?
Ano. Vyčítala jsem si, co se stalo.
Že jste zranila muže, který se vás snažil zabít?
Ano, vyčítala jsem si to.
A byl váš manžel s vámi, když ten muž dostal infarkt?
Ne. Požádala jsem ho, aby skočil za naší dcerou.
Takže jste s ním byla v okamžik smrti sama?
No, Jordi byl pryč jenom minutku
a před pokojem stál celou dobu policista.
Věděla jste, že dušení může vyvolat srdeční zástavu?
Ne, nevěděla.
Takže ten muž mohl zemřít na komplikace spojené s tou střelbou,
nebo někdo popadl polštář a...
Počkat. Já nic neprovedla.
O tom tu nerozhodujete vy.
Je mi u prdele, co jste viděl na tom záznamu z kamery.
Viděl jste na něm moji vyděšenou dceru?
Jak se schovává před chlápkem s pistolí?
Ne.
Nemáme žádné záznamy.
Všechny kamery byly vypnuté.
Promiňte. To vám musí pěkně ztěžovat práci.
Omlouvám se za to nadávání.
Tak jo. Zavolám ti za vteřinku. Promiň.
Pojď, Harper.
Jak to šlo?
Prý nemá žádné kamerové záznamy.
To je zvláštní.
Možná bylo nakonec něco i s tou starší kamerou.
Co tě to napadlo?
Erin.
Prosím tě, stůj.
Pomohl jsem ti.
A co když to někdo zjistí?
Víš, jak bych pak vypadala? Jako že něco skrývám.
Říkal jsem si, že to bude snazší.
To teda není.
Neprosila jsem se tě o pomoc. Ani o ukradení toho záznamu.
O nic z toho.
Co se děje, mami?
Promiň. To nic, jenom...
Občas si říkám, že jsme se sem neměly stěhovat.
Harper.
Zpomal, Harp.
- Nechala sis v autě brýle. - To je mi fuk.
Na slunci bys bez nich být neměla.
To je dobře. Chci už oslepnout, nebaví mě na to čekat.
Nasaď si je.
Harp.
Ubližuješ mi.
Neubližuju, snažím se tě chránit.
Dej mi pokoj!
Nechci se stěhovat. Líbí se mi tu.
Hej.
Pamatuješ, jak jsme sem přiletěly?
Pořád ses čvachtala ve vodě.
Chtěla jsi být každý den na pláži.
V šest ráno jsi nás budila v plavkách.
A pak jsem přestala, protože mě na slunci bolí oči.
No, proto musíš nosit ty brýle.
Pojď.
No tak, Harp!
Mami...
Klidně běž domů, Harp. Já si jenom popovídám s Penelope.
Nesnáší mě, že jo?
Cože? Ne.
Jasně že ne.
Zrovna se mi ve škole začínalo líbit.
Nedovol, aby mě vykopli.
Prosím.
Nenechá tě vyloučit, neboj.
Pojď sem.
Teď běž dovnitř. Uvidíme se doma.
Ahoj.
Už jsi stáhla tu stížnost na Harper?
Jasně že ne.
Naposledy tě o to žádám po dobrém.
- Prosím. - „Ne“ znamená „ne“, Erin.
Natočila jsem tě.
Jak to děláš se svým koučem.
Přeskočilo ti?
Špehuješ lidi... a natáčíš je?
Šla jsi po mojí rodině.
- Zlomila synovi zuby. - Nejsem na to pyšná.
Ale jestli tu stížnost nestáhneš, pošlu to video tvému manželovi.
Promiň.
Víš, Erin,
na moje narozeniny mi ráno zavolal.
Řekl, že nestihne dojet domů.
Prý měl důležitou schůzi.
Když jsem mu řekla, jak moc mě to mrzí,
odpověděl, že zaplatil za tu párty. Co víc prý chci?
To mě mrzí.
A nijak tě nesoudím. Jenom...
chráním svoji dceru.
Můžeme to vyřešit mezi sebou.
Jako sousedky.
Děkuju, Penelope.
Neděkuj mi.
Udělala jsi chybu, Erin.
Velkou chybu.
Večeře je hotová. Jak velký máš hlad?
Střední.
Dobře. Tak já ti dám střední porci.
Tumáš. Musíme to do sebe naházet, abychom stihli Harpeřin muzikál.
Harper v něm...
Nehraje v něm.
Cože?
Co se stalo?
Přihlásilo se jim moc žáků nebo tak něco.
To se prostě stává.
Zlomila jsem Antoniovi dva zuby a paní Reynová mě chce nechat vyloučit.
Počkat. Cože? To jako vážně?
- Uklidni se. Je to... - Mám se uklidnit?
Promiň. Měla jsem ti to říct.
Nemůžeme to probrat později? Musíme se převléct.
Ty se běž klidně najíst k telce, Harp.
To, že se Penelope snaží, aby vyloučili naši dceru...
není žádná prkotina.
Už jsem to vyřešila.
Jak?
To je jedno.
Nic z toho není jedno.
Ten obchod, policie ani nic jiného.
Ten večer jsi mohla umřít.
Ale chováš se, jako by se nic nedělo.
Podívej se na mě. Mám na sobě kravatu.
Kravaty nesnáším.
Podle mě ti sluší.
Kdy jsi přede mnou začala mít tajnosti? Vůbec si mě nepouštíš k tělu.
Užijte si to. Tudy.
Užijte si to.
- Tak. - Vítejte. Tudy.
Ahoj!
Užijte si to.
- Ráda tě vidím. - Já tebe taky. Vítejte.
- Děkuju. - Ahoj.
- Užijte si to. - Děkuju.
Tak jakou výmluvu máš dneska?
Dopravní zácpa? Povodeň?
Chytli jsme se s Jordim.
Prostě...
Nevím, jak to všechno zvládáš.
Máš dvakrát tolik dětí a povinností,
ale vždycky jsi všude včas a připravená.
Jsem tak zhulená, že je pro mě tohle spíš mimotělní zážitek.
- Aha. - Já vím.
To zvládneš.
Jsi přesně tam, kde máš být.
- No jo. - Jsi zhulená.
Jo.
Sakra, zmeškáme začátek. Honem. Poběž.
Všechno kolem tebe,
každé světýlko na nebi,
hvězdy, které ti visí nad hlavou,
i slunce, co plane jasně červenou...
To všechno začalo třeskem.
Začalo to třeskem.
Poslyš, za minutku budu zpátky.
Všechno kolem tebe,
každé světýlko na nebi...
Promiňte.
Potřebujete něco?
Toalety jsou u vstupní haly.
Měla byste odejít, než zavolám ochranku.
Víš, vůbec jsem tomu nemohla uvěřit.
Když jsem tě viděla v tom obchodě, říkala jsem si,
že mě musí šálit zrak.
Ale ne.
Vážně jsi to ty.
S někým si mě pletete.
Ježiši, co to do prdele...
Podívej se na mě.
Podívej se na mě, Kate!
No vidíš to!
Neměla jsi sem chodit.
Nehodlám se tu zdržovat, Kate.
- Ale vím, že ho máš. - Nemám.
Podívej, kam jsem to dopracovala.
Musím přepadat obchody! To je jenom krok od kradení kabelek!
A to všechno kvůli tobě.
Prostě mi ho dej, já zmizím a nikdo další se o tobě nedozví.
Kéž by to byla pravda.
Tobě se ale nedá věřit.
Tak jo.
Nikdy jsem tě neměla ráda.
Tvojí dceři neublížím, ale musím ji vzít s sebou.
Jinak mi to neuvěří. Promiň.
Drž se od ní dál!
Co to kurva...
Je mrtvá?
Kristepane.
Co je zač?
Ta ženská ze supermarketu.
A to jsi mě varoval.
Dobře.
Tak jo.
Ukliď, co můžeš.
Na odklizení těla máme možná tak 15 minut.
Jsme ve stejné sluneční soustavě...
- Musíš mi pomoct. - Jasně.
Patříme do stejné mezigalaktické...
Tak jo.
To by mělo stačit.
Pojď.
- Nějaká poslední slova? - Cože?
Naser si.
Myslel jsem spíš modlitbu.
To je jedno.
Celkem to sedlo.
Proč mi pomáháš?
Protože jsi manželka mýho nejlepšího kámoše.
Jsme prakticky rodina.
A taky mám průser.
Zapletl jsem se s pár grázly.
Já pomůžu tobě a ty třeba zase mně.
Jsem učitelka, Emilio.
No jasně.
Paní učitelka Carterová ve třídě s mrtvolou.
Co když ti nechci pomáhat?
Mám z toho špatný pocit.
A když mám špatný pocit, tak prostě...
zmizím.
Asi jsem to spálila.
Ukaž, podívám se.
Promiň.
- Co kdybych smažil já? Ty můžeš otáčet. - Dobře.
Tak jo.
Mami.
Překlad titulků: Eliška K. Vítová