Ти прокинувся.
І люб'язний, як завжди.
Ні, відьмаче.
Жодних новин про Нільфґард чи дівчину.
І ні, я не питала.
Спитаєш не те — тебе повісять.
І як нам тоді… вести ці милі щоденні бесіди?
Орябок.
Для тебе вполювала.
Я не хочу.
Ну звісно.
Невдячний козел.
Досі не їсть?
Він точно вартий допомоги?
Ми самі вирішимо.
Як вирішили щодо тебе
та скоятаелів, яких ти попросила прийняти.
Мільво, я тобі не наказуватиму.
І не поверну тебе до жахів минулого.
Але все ж ти в боргу.
Збережи йому життя.
Чим він такий особливий?
Ти не єдина захищаєш заблудлі душі.
Багато з тих, хто це робить, самі зламані.
Я чув, що бачили нільфґардський королівський караван у дорозі.
Як скоро вона буде в Емгира?
Я знаю не більше за тебе.
-Ґеральте, що нам робити? -Підніми мене.
Обережно.
-Ні! -Барде, не лізь.
Він зламав спину, та й поглянь на ногу.
Доки тобі не стане краще, ти не підеш.
А краще не стане, якщо не даси собі допомогти.
Тобі потрібно більше цілющої води й гарний відпочинок.
Орябок?
Давай клятого орябка.
Тепер захотів.
Між вами якась дуже дивна енергетика.
Я не хочу вказувати, як їм працювати,
та ці цілительки точно…
кваліфіковані?
Гей. Ти як?
Води не допомогли.
Вони для створінь природи, а не мутантів.
-Збирайся. Вранці їдемо. -Ага, так.
А ми можемо зачекати,
доки з твоєї ноги припинить так рясно текти гній?
Ти не в стані переходити ліс.
Тим паче континент!
Хіба ти втримаєш клятий меч?
Не зупиниш його?
Я йому місяцями казав думати про себе, а не лише про Цірі.
-То ти не цілком безнадійний? -Я помилявся.
Її захист, захист своєї сім'ї — це його суть.
Його зупинить тільки смерть.
І навіть у такому жалюгідному стані він мене зламає наче зубочистку, тож ні.
Я його не зупинятиму.
Якщо йому потрібна моя допомога, я допоможу.
То ви обидва божевільні!
Думаєш, ти готовий іти шукати дівчину?
Вважай, ти помер.
ВІДЬМАК
Відпускай!
Краху ан Крайте!
Ти диви!
На східних Скелліґе Цірі не видно.
З інших кораблів були новини?
Вона не померла, я відчуваю.
Та альтернатива не набагато краща.
На півдні ходять чутки, що Цірі прямує в Нільфґард.
Добровільно б не поїхала.
Вільґефорц.
Зрадник-маг з Аретузи.
Він везе її до Емгира.
Слухай, трибунал схиляється до мирних переговорів.
Якщо Цірі буде з Нільфґардом, ми будемо змушені пристати до них.
-Ви битиметеся за Нільфґард? -Хрін там!
Принаймні не добровільно.
Але Цірі також принцеса Брюґґе й купи інших васальних країн.
Ті жирнозаді лорди не битимуться.
Якщо Цірі буде за Нільфґард,
весь континент зміниться.
Я знайду її до того.
Тоді, можливо, ця маячня про капітуляцію стихне.
Ти знаєш, куди її забрав цей Вільґефорц?
Цірі?
Цірі, ти тут?
Боги!
Що тут сталося?
Це наші дівчата.
Гірше, ніж казав Ґеральт.
Якщо шукаєте Вільґефорца,
він пішов.
Ми шукаємо Цірі.
Зекономлю вам час.
Я обшукала замок. Тут порожньо.
Яка магія здатна на таке?
Не та, що ми вчили.
Ми такої і не бачили.
Як ми не побачили, ким Вільґефорц був насправді?
Дехто побачив.
Щоб зняти закляття, потрібні ми всі.
Разом.
Заради них.
Ніссо.
Єво.
Елізабет.
Хай спочинуть з миром.
Я хочу забратися звідси якнайдалі.
Це неправильно.
Лишайтеся, якщо хочете. Мені треба в Третоґор.
Стійте!
Ми не можемо їх лишити!
Вони заслуговують на поховання.
На пошану.
На пам'ять.
Тепер ви їх хочете запам'ятати.
Свари нас скільки заманеться.
Але дівчат убили тут, у Реданії. Вільґефорц це зробив у тебе під носом.
Він би їх сюди не привів,
якби вона їх пильнувала в Аретузі.
Ти завжди підтримувала Братство.
Його роль у захисті Хаосу.
Та з Вільґефорцом ти підтримувала людину.
Не треба лицемірства.
Я помилилася. Але ти так само.
Давай, біжи в Третоґор.
Не забувай, що ти хотіла нібито очистити Братство, і навіщо?
Не заради Хаосу, ні.
Ти б усіх знищила,
аби Визимір побачив тебе в тіні Дійкстри.
Ах ти…
Ми партнери.
Я довіряю Дійкстрі.
Як я довіряла Вільґефорцу.
Але в цьому й проблема довіри.
Вона є, доки не зникає.
Припиніть.
Кожна хвилина наближує Вільґефорца до Нільфґарду.
Не знаю, що йому чи Емгиру потрібно від Цірі,
та згадайте, що стало з дівчатами.
Ми повернемо їх в Аретузу.
Дамо спокій їхнім душам.
І тоді… битимемося.
За те, щоб це не повторилося.
Зачиніть ворота!
Ти впевнена?
Нільфґард зробив свій хід.
Тепер зробімо наш.
Ми маємо взяти Діллінджен, щоб укріпити західний фронт.
Фрінґілло.
Ти саме вчасно повернулася з мертвих.
Залиште нас.
Так, мілорде.
Мої бійці кажуть,
що твоя поява в Аретузі
допомогла досягти того, що можна назвати перемогою.
Саме так.
Ми мали успіх на Тенедді завдяки ельфам і їхнім жертвам.
Завдяки їм Братство в руїнах.
Однак Північ — досі сильний противник.
Треба укріпити порти Ксінтрії та заволодіти Яругою.
Темерія — ключовий шлях постачання.
Втратите її — програєте війну.
Вам потрібен той,
хто знає Ксінтрію зсередини.
Той, для кого інтереси Нільфґарду — власні інтереси.
Пропонуєш, щоб я пробачив твої гріхи й повернув тебе в Цінтру?
Нас, мілорде.
Пліч-о-пліч.
Цірілла прямує додому.
Ми всі цього хотіли.
Вона правитиме разом з вами, як і планувалося.
І вона…
потребує вас тут.
У Нільфґарді.
Тож дозвольте служити вам
імперською губернаторкою Ксінтрії,
а Франческа… зможе дати своїм людям дім, якого вони заслуговують.
Мушу визнати, Фрінґілло, смерть тобі личить.
І я вірю, що роль імперської губернаторки теж личитиме.
Особливо в союзі… з королевою ельфів.
Гарантую, ви не пошкодуєте, мілорде.
І дякую за визнання того, що ми виконали те, що обіцяли.
Скоятаелі заслужили мир.
Скоятаелі?
Ні.
Ти можеш очолити ельфів у Цінтрі,
старих, хворих, немічних,
але скоятаелі лишаться з нами.
Вони чудово знають землі. Це ефективна сила на Півночі.
Тобто вони витратні.
Вони не стануть.
Служачи мені — ні.
То зречись їх.
Або вони помруть,
б'ючись за нас,
щоб решта вашого народу жила,
або помрете ви всі
в боротьбі за виживання.
Ельфи вже стільки пожертвували.
Хай це не буде марно.
Вийди.
Іди.
Я вже подумав, що ти помер. Я ж начебто посилав по тебе ще вчора.
Я приїхав, щойно зміг.
Трупи прибувають швидше, як у жарті.
Гаразд. Які новини з фронту?
Нільфґард захопив міста в Едірні, Лірії та Цідарісі.
А Радовід? Щось чути?
Його шукають усі, кого змогли виділити.
Це не те, що ти мені обіцяв.
-Непередбачені обставини. -Ага.
Ви мали очистити Братство й повернутися героями.
Натомість Аретуза — це купа каміння,
у Братстві не лишилося братів,
а мій брат валяється мертвий у канаві.
Я бачу, ти відкриваєш рота.
Ні. Не думай мною маніпулювати.
Не ти, Сиґізмунде.
Удача відіграє роль у всьому, що ми робимо.
І хоча я всіма силами її пом'якшував, на Тенедді нам не поталанило.
Затримка на кілька хвилин.
Флот не отримав повідомлення.
Довбаний відьмак.
Та наша розвідка мала рацію. Наш план вірний.
Але народ у мені сумнівається.
У нас із тобою бували важкі часи, але не такі.
Потрібна демонстрація.
Мені щиро шкода.
Бо я знаю, як ти любиш Філіппу.
Та хтось має заплатити.
Більше не розчаровуй.
Вважай, ти помер.
Іди в ліжко, відьмаче.
Він іде.
Зі мною чи без мене.
Чи набрався він сил? Звісно ні.
Глянь на його ногу, схожу на шкарпетку з кульками.
Тому йому потрібен хтось,
хто доглядатиме за ним.
Ти йому не друг.
Ти вештаєшся з ним, щоб скласти ще одну пісню, коли він помре.
Як ти смієш?
Я б з його смерті видоїв три пісні.
І, можливо, епічну поему. Тож…
Ти безпорадний.
А він цілком безнадійний.
Жоден з вас мертвим дівчині не допоможе.
Кожен день, що я тут, — це ще один день небезпеки для Цірі.
Те, що ти ховаєшся від світу,
не означає, що я теж мушу.
Гаразд.
Ідіть.
Не хочу цього чути.
Ти не так зрозумів.
Я не боюся піти.
Я боюся того, що б з ними зробила.
З моїми кривдниками.
Якби пішла.
Я знаю цей страх.
Їхні води мали б принести забуття.
Гадаю, на мене вони не подіяли.
Це тобі нагадує того, кого ти втратив?
Схоже, важлива річ.
Це нагадує мені того, кого я вбив.
Я завжди намагався не лізти в бійку.
-Чудовисько! -Різник!
Триматися осторонь.
А життя завжди змушує мене діяти.
Або зробити вибір.
Я знаю.
Те, що з тобою зробили…
Хай за це заплатять.
Ніби на світі так буває.
Тіссає.
Поглянь на мене.
Є новини. Реданія і Кедвен програли ще одну битву.
Відколи тебе хвилюють війська?
Відтоді, як стала відповідальною за смерті всіх солдатів.
Війна була неминучою.
Невже?
Ти могла заради підтримки віддати голову Цірі королям.
Але не віддала.
Ні.
Я б так не вчинила.
Твій біль — мій біль.
Мій біль — твій біль?
Нас змушують забагато жертвувати.
Щоб опанувати магію.
Коли я прибула в Аретузу, вагітних чародійок виганяли.
«Конфлікт інтересів», —
казали чоловіки.
Я змусила їх сприймати нас серйозно.
Чистка була не заради доступу до Хаосу.
Вона була заради місця за столом.
Братство назвало мене сміливицею.
А я просто була у відчаї.
-Перша з багатьох помилок. -Припини.
Озирнися — усе зникло.
Забудь це, рушай у Брокілон. Рятуй себе з відьмаком.
Ґеральта лікують.
Я буду тут, шукатиму Цірі.
-Поїхати до нього без неї — це провал. -Провали бувають і більші.
Годі цієї відрази до себе,
годі жалітися
і через Вільґефорца сумніватися в тому, хто ти така.
Це не ти!
Я тебе знаю.
Тебе справжню.
Усе, що я робила й терпіла,
я пережила завдяки твоїй вірі.
Ти найсильніша істота, яку я знаю.
Згадай свою силу.
Ти Тіссая де Фрьес, ти наша матір, і ти нам потрібна.
Ти потрібна мені.
Служба по ученицях.
Пора.
Іди. Я зберуся і теж прийду.
Дякую.
Ледь не перше, що ми дізнаємося про Хаос…
це те, що він завжди має наслідки.
Магія має свою ціну.
І зрештою ми всі мусимо заплатити.
Це не дар.
Це обмін.
І він часто заводить у темні місця.
Але завжди є щось світле.
Твоє навчання було найбільшим світлом у моєму житті.
І я б дуже хотіла побачити наступний етап твого шляху.
На тебе чекають великі діяння, доню.
Але, боюся, я не зможу їх побачити.
Є ціна, яку я мушу заплатити.
Іноді квітка…
це просто квітка.
І найкраще, що вона для нас може зробити —
це зів'янути.
Ґеральте.
Єн?
Ти прийшла.
Це я.
Пробач.
Мені так шкода.
Вона не зі мною.
Ні.
Це я винен.
Дав Вільґефорцу мене здолати.
Не зміг її захистити.
Він знищив усе, що я люблю.
Тіссая.
Її не стало.
Знаю, це несправедливо, та…
я на неї така зла!
Хто в нас лишився?
Єн, у нас є ти.
Я знайду Цірі.
Маги без тебе не впораються.
Це нечесно.
Єн, зціли мене.
-Дріади пробували, але… -Є рани, яким магія не зарадить.
Я знаю.
Я змушу Вільґефорца заплатити.
І байдуже, що він імператор — Емгир теж заплатить.
Скажи, що я тебе бачу не востаннє.
Скажи.
Ґеральте, ти мені потрібен.
І ти мені, Єн.
Хтось має заплатити.
Так, за це треба заплатити!
Боги, це правда. Ти тут!
Ти живий!
О, гарна робота.
Насправді гарна.
Я здуріти як хвилювався. Тебе не мали залишати.
Нічого, наслідки будуть.
-Філіппа… -Знайшла мене й повернула.
Ваша високосте.
Я не могла спати, доки не впевнилася, що він у безпеці.
Знаю, Тенедд здається провалом нашої справи,
та запевняю, переворот — не повна невдача.
Ми виявили нільфґардського зрадника
і створили в Братстві вакуум влади, який заповнимо лише ми.
Вакуум влади?
Братство в руїнах, і Північ разом з ним!
Так. У мене новий план для Реданії, ваша світлосте.
От побачите.
Так, побачимо, слизька гімнючко.
Ти жахливо виглядаєш і смердиш. Треба тебе швиденько помити.
Я не лишуся.
-Що? -Я прийшов просити мене відпустити.
Куди? Якщо ти не помітив, тут війна.
Я в ній не допоможу.
Ти роками намагався знайти мені призначення.
Давав мені роботу на побігеньках.
Я не шпигун.
І принц такий собі.
Але я нарешті знайшов те, що мені до душі.
Декого.
Він мене потребує.
Ваша високосте, ванна готова.
Знайди мої мантії,
усе, що з хутром, здай в галантерею і принеси всі гроші, що за них дадуть.
Так, я серйозно. Ні, мій брат тебе не вб'є.
Що ж,
схоже, ми тепер самі.
Ох. Усе гаразд?
Визимір…
він не помиляється. Зазвичай.
Ми облажалися.
Ми обіцяли йому Братство.
Верховенство Реданії!
Ми планували чотири кроки, Вільґефорц — п'ять.
Ти вважаєш Визиміра дурнем, та він наш король.
І коли він вимагає відповідальності…
він її отримує.
Хтось має заплатити.
За Тенедд.
Скажи Визиміру, що це я винен.
Так.
Я знала, що можу довірити тобі своє життя.
Але не стратегію.
-Що? -Я розробила план, як нас захистити.
Тобто?
Усе влаштовано.
Він не очікуватиме підриву. Не на церемонії і не від нас.
Ми будемо спереду.
На виграшному місці. Вийде Цірі — я схоплю її…
Припини.
Ми принесли забагато жертв.
Про що ти?
-Я пристану на пропозицію. -Франческо.
Не можна приставати на несправжній план.
Це може спрацювати.
Ми б правили разом.
Знов під його керівництвом?
Я хочу геть.
Із цього місця, із цієї війни,
із цієї сфери.
А Цірі
може нам це дати.
Вона дасть вам Дол Блатанну.
-Вона десь є. Вона… -Ні. Її немає.
Дол Блатанна — це…
це було справжнє місце.
Матеріальне.
На мапі.
Її бачив увесь світ.
Але ми її втратили.
Дім там, де мої люди в безпеці.
Не в якійсь невідомій сфері завдяки дівчині з невідомими силами.
Це надто ризиковано.
Та й Нільфґард нас захистить.
Ні! Хіба ти забула,
що там не всі в безпеці?
Так, я знаю, що це означає.
Я приречу скоятаелів на смерть.
І цим врятую решту.
Слухай мене: я кажу ні.
Емгир жорстокий.
Усі люди жорстокі. Емгир принаймні чесний.
Це не так.
Він брехун! Він наказав убити твоє дитя. І хотів звинуватити в цьому мене!
Емгир убив наше дитя?
Убив.
І використав Реданію, щоб маніпулювати вами.
Емгир убив наше дитя, і ти знала?
І хотів звинуватити тебе?
Франческо, усе пішло не так. Емгир їхав у Цінтру.
Я мала заслужити його довіру. Тому сказала, що ваша дитина…
затримає вас тут.
Змусить битися далі.
Емгир убив моє дитя.
І я втратила брата.
І чоловіка.
І ще сотні наших.
-Через твою брехню! -Я не можу цього повернути.
Він на це заслуговує.
Він заслуговує страждати так само, як ти.
Ми це зробимо.
Одне дитя за інше. Ельфи матимуть вічний мир.
-Ми зможемо. Ти повинна… -Не чіпай мене.
Він не знає, що таке страждання.
Але дізнається.
І ти також.
Покличте когось!
Приведіть допомогу!
-Зачинити замок. -Так, мілорде.
-Негайно! -За мною!
-Як це сталося? -Зачинити виходи!
Я не знаю. Але з'ясую.
І винний за це заплатить.
Треба діяти швидко.
Наші вороги скористаються трагедією. Скажуть, що ми без лідера.
-Кличте охоронців. -За мною!
Не дамо цим чуткам поширитися.
Нам неймовірно пощастило,
що Радовід повернувся до нас неушкоджений.
Могутній серцем і духом,
найголовніший для Реданії,
і ми скажемо разом:
хай живе король Радовід!
Хай живе король Радовід!
Аж не віриться, скільки всього сталося.
За тиждень.
Скільки ти втратила.
Ми всі втратили.
Наш дім.
Нашу історію.
Наших коханих.
Для магії такий собі тиждень.
Вибачте. Без Тіссаї вже не буде як раніше.
Я знаю.
-Просто в мені не лишилося сліз. -Добре.
Бо я вас зібрала не ридати.
Їй би це не сподобалося.
Я нас зібрала
пообіцяти, що ми не дамо цьому повторитися.
Аретузи не стало.
Майбутнє магії ще ніколи не було таким хитким.
Треба її захистити.
Найнебезпечніший маг нашого часу
заволодів найпотужнішим джерелом континенту.
Треба знищити Вільґефорца.
Старої гвардії вже немає.
Діяти мусимо ми.
Нам вирішувати, що буде далі.
Їдь, відьмаче, їдь
Разом з вітром
Що сви…
Що свище?
Здається, таке вже було. Вітер свище?
Їдь, відьмач…
Не переривайте творця, коли він у стані незбагненного потоку. Я…
А я тебе вже бачив.
Дара.
Ти допоміг мені пройти в Ксінтрію.
Дара.
Так, пам'ятаю.
Тобі судилося велике.
Але я це уявляв не зовсім так.
Я був у Шерраведді. Бився за скоятаелів.
Коли вбили мою родину, я довгий час був самотній.
Знайшовши свій народ, я подумав, що повернув собі втрачене.
Мету, надію, сім'ю.
Мир.
Але вони погодилися допомогти Білому Полум'ю розв'язати війну.
Я так не міг.
Тож утік.
Боятися нормально.
Я не боюся.
Я втомився тікати.
Якщо далі носити в собі ненависть,
вона мене вб'є.
Так. Уб'є.
Я знав Цірі.
Вона перша, з ким я відчув безпеку.
Якщо побачиш її знову…
скажи, що я їй пробачаю.
І що мені шкода.
Я не пам'ятаю
рецептів еліксирів Весеміра, де було б стільки
кишок черв'яків.
Їх і не було.
Але це найближче до отрути сколопендроморфа.
Та ну, він… Поглянь на нього.
Вибач, друже.
Ти з ним ніжно…
Це не те саме, що еліксир Весеміра.
Але чуття має загострити.
Вріж їй…
Так!
Ні…
Вважай, ти помер.
Ми йдемо.
Так.
Це видатний день, мілорде.
Завдяки тобі.
Імператор Емгир вар Емрейс, Дейтвен Аддан ін Карн еп Морвудд,
вітає Ціріллу Фіону Елен Ріаннон,
королеву Цінтри,
принцесу Брюґґе,
герцогиню Соддену,
якій таким чином надано титул герцогині Ровану та Імлаку
і леді замку Дарн Рован.
Наша почесна гостя,
з якою ми чекатимемо
на спокійніші, щасливіші часи.
Вітаю вдома.
Там, де твоє місце.
Для мене це радість, ваша світлосте.
Хай живе принцеса Цірілла!
Агов, білявко.
Білявко…
Нарешті ти прокинулася.
Хочеш звідси вибратися?
-Ти це їстимеш? -Ага.
Спиця в колесі.
Агов, білявко.
То як?
Хто ти?
Король сраного Еббінґа.
Роби те, що я скажу.
Кайлей. Чули про нього?
Один із Щурів.
Барон призначив гарну ціну за їхню банду.
-Лише тому я його досі не вбив. -Кайлей, еге?
Барон, мабуть, лясне тебе по сраці й дасть бочку меду.
Наша здобич —
особлива пташка.
Дівка, яку шукає Нільфґард.
З тебе користі, як з євнуха в борделі.
Ту вже знайшли.
Якщо знайшли, чому префект досі пропонує винагороду?
Вона варта не більшого, ніж у неї між ногами.
Власне, я б не проти.
-А нам їжа буде? -Стулися!
Ми голодні.
Бачили?
Сучка високородна.
-От дурепа. -Вона сказала, що голодна, йолопе.
Скомліку! Зі своєю дівчиною роби що хочеш, а Щур мій!
Торкнешся його ще раз — встромлю цей ніж тобі в око.
Сядь.
-Вилупки. -Погрожувати надумав, хлопче?
Дістала?
Не така вже ти й нездара.
Це добре.
Підсунь до мене.
Він більший за тебе, хлопче.
Ну покажи. Встань.
Вставай. Покажи мені, хлопче.
Ну ж бо!
Влаштували вечірку без нас?
А це ще хто така?
Чума.
Це Щури!
Срані Щури!
Ми з дівкою вже підемо.
Містле, позаду!
Куди зібралася?
-А ось і ні! -Кайлею!
Я знала, що ти живий! Засранець.
Назад! Вони мої!
Гей, іди сюди!
Молодець, Реєфе!
Геть звідси!
Гей, проблемо.
Як щодо чесного бою?
Подивимося на тебе проти людини.
Не думаю, що ти зможеш її взяти.
Ти за це заплатиш, високородне стерво!
А щоб мене.
Вона з ним грається.
Проходьте, по одному.
-Ми не встигнемо. -Проходьте.
У чергу!
Потрібні ще документи. Діставайте все з кишень.
Так ми до Цірі не дійдемо.
Або ми з вашою пані підемо за ріг, хай вона мене переконає.
Має бути інший шлях.
-Обхід у багато днів. -Ось.
Хороша людина. Проходь.
Дякую.
Доброго ранку.
Вітаю. Як справи?
-Документи. -Втратили.
Але ми залюбки це компенсуємо.
За ваші клопоти з…
Секундочку.
Не допоможеш мені?
Хочете пройти — платіть.
Ось два, два орени.
Старайся краще, вилупку.
Оце подобається.
Чекай.
За твій клопіт…
друже.
Припини, не це.
Дуже добре.
Ідіть.
Ми дуже вдячні.
Щиро радий.
Любий друже,
якось ти розповідав про сон,
де ти йшов безкраїми полями
до обеліска з іменами мертвих.
-Такі правила. -Ні!
За тобою йшла жінка з холодними блакитними очима.
Ще крок — і вона далі піде сиротою.
Ти її знав, бо вона йшла за тобою по п'ятах.
Ідемо далі.
Ґеральте, нам треба до Цірі. Ґеральте.
«Чому?» — спитав ти її.
Бо ти мав лишитися самотнім?
Чому ти не пропускаєш дівчинку із сім'єю?
Іди на хрін.
Чи мені її взяти й подивитися, яка з неї користь?
Бо вона хотіла тебе, відьмака, якому ніхто не потрібен,
щоб її боялися?
Ти сказав їй правду.
Що ти завжди боявся.
Дотепер.
Бо вона забрала в тебе все,
а це означало, що страх теж забрала.
Ми з тобою тепер знаємо, що означає потребувати. Кохати.
І все це втратити.
До біса нейтралітет.
Ми більше не боїмося.
Ну ж бо!
Ґеральте, твій меч!
Допоможи!
Тримай.
Усі під віз!
Узяти його!
Я його вб'ю…
Так, знаю.
Вважати, що я помер.
Я заблукала.
Ейтне каже, досі не знайшлася.
Було б добре,
якби хтось шукав мене так, як ти шукаєш свою дівчину.
Усі в безпеці.
Порядок?
Ще ні.
Одного пропустив.
Не пропустив.
Вставай.
Якщо дійдеш до Нільфґарду раніше за мене…
скажи виродку Емгиру,
яка б у нього не була армія
і які міцні стіни,
я звільню Цірі.
Ти зрозумів?
Ґеральте, моє серце чує,
що ти знайдеш Цірі.
А я подбаю, щоб вона повернулася в безпечний світ.
І якщо треба буде зазирнути в холодні блакитні очі смерті,
ми зазирнемо.
Але ми впадемо останніми.
У цьому я впевнена.
З усією любов'ю…
Єннефер.
-Ми тебе рятуємо востаннє. -Це брехня.
Замовкніть і хапайте все цінне.
Про неї ніхто не говоритиме?
-Вона німа, чи що? -Дайте їй хвилину.
Кажуть, ти почуваєшся зле.
Забравши життя.
Але це не так.
Треба йти.
Вона сама?
Вона вправна з мечем.
Як тебе звати?
Звіть мене Фалькою.
Їдь, відьмаче, їдь
Серед безлічі вітрів
Їдь, відьмаче, їдь
По дитину долі
Їдь, відьмаче, їдь
Серед безлічі вітрів
Їдь, відьмаче, їдь
Бурею її звільни
Під холодним місяцем
Зраджені та обрані
Повставайте, час прийшов
Піднятись до небес
Зраджений, та не тепер
Сталлю віднайшов себе
Зі сріблом у своїй душі
Та помстою в очах
Їдь, відьмаче, їдь
Серед безлічі вітрів
Їдь, відьмаче, їдь
По дитину долі
Їдь, відьмаче, їдь
Серед безлічі вітрів
Їдь, відьмаче, їдь
Бурею її звільни
Побрехеньки й магія
З долею змагаються
І скоро зійдуться світи
Тож сторону ти обери
Їдь, відьмаче, їдь
Серед безлічі вітрів
Їдь, відьмаче, їдь
По дитину долі
Їдь, відьмаче, їдь
Серед безлічі вітрів
Їдь, відьмаче, їдь
Бурею її звільни
Люди ще зліші за монстрів
Відьмак людяніший за них
Різник, Білий Вовк чи спаситель
Відьмак все владнає завжди
Ну ж бо!
Їдь, відьмаче, їдь
Серед безлічі вітрів
Їдь, відьмаче, їдь
По дитину долі
Їдь, відьмаче, їдь
Крізь вітри, що стримують тебе
Їдь, відьмаче, їдь
Нехай не стримують тебе
Не стримують
Переклад субтитрів: Ольга Галайда