Вішайте їх!
Ламайте їхні тонкі шиї!
Смерть їм!
За хоробрих хлопців Темерії!
Відкиньте цих кедвенських козлів у їхню морозну діру!
Так!
Далеко подорожував, друже?
Їжджу, куди посилає король Демавенд.
Королівський посланець?
Отже, забереш мого найкращого коня?
Лишу його на наступній станції. На ім'я Аплґатт.
Кульгавого й загнаного.
Дай нам найкращого елю — запишу його на рахунок короля.
У людей святковий настрій.
Повішення добре для виторгу.
Шпигун — четвертий страчений за кілька днів.
Один кедвенець, один едірнець…
-Які очі. -Ви погляньте!
А ось і проблема. Що тут робить магічка?
Вона має берегти королівський мир,
а не вештатися сільською місциною.
Хай би сьогодні зі мною повешталася.
Ти знаєш, що вони підтримують красу, щоночі купаючись у дитячій крові?
Дякую за ель.
Ще побачимося.
Прямо до Тіссаї. Ніяких порталів.
Так, міледі.
Холодна нічка, так?
Гарної дороги, панянко.
Я лише побажав безпечної подорожі.
Я вас бачила.
Що?
Даруйте, добрий пане. Не зважайте на дівчину. Кінь ударив копитом у голову.
-Вона відтоді не в собі. -Ні.
Там була вежа. У вас влучила стріла.
Ми домовлялися не висовуватися. Ти цього не робиш.
-Я не контролюю видінь. -То контролюй язик.
Годі тягти мене як шмаркачку.
-Я бачила його смерть і маю повернутися. -А якщо вона відвернула більше зло?
Які будуть наслідки, моє страшко?
Я не знаю.
Я теж не знаю.
Але змінювати долю не варто.
Твої видіння частішають.
Скоро нас точно хтось знайде.
Треба поспішати до Аретузи.
Ти боїшся.
Я обіцяла Ґеральту вберегти тебе.
Потрібно щось, що не відстежиш.
Ідемо за покупками.
ВІДЬМАК
Ніяк не надивуюся, які вони милі.
Як на монстрів.
Такі чарівні мордочки ведмедиків,
наче кажуть: «Не кривдь мене».
А потім бац — ікла.
Стільки ікл. І всі тобі в пику.
Скількох, кажеш, воно з'їло?
-Сімох. -Так.
-І нам це все знадобиться. -Нам…
Серйозно? Як думаєш, скільки коштуватиме їхня інформація?
-Дізнатися, хто полює на Цірі? Багато. -А ця річ навіщо?
ЛИШЕ ЗА ДОМОВЛЕНІСТЮ НЕ ЗАХОДИТИ!
Отакої!
Це гігантський металевий шип, прихований у загадкових дверях,
чи ти просто радий…
-Так собі жарт. -Не всі вдаються.
І як я здогадався, що це ти?
-Привіт, Кодрінґере. -Привіт, Ґеральте.
Яка радість — віконт Летенгоувський.
Неймовірна честь.
Знаєш, я щойно замінив цей захисний пристрій.
Наступного разу домовся про зустріч.
Вітаю, мілорде.
Уже готово.
Він допоможе отримати те, на що ви заслуговуєте.
-Усе збалансовано? -Трясця, ви ж наказали.
Дружина любить, коли в мене голова на плечах, тож я слухаюся.
Знаєш, такий меч якось дав мені імперію.
Залюбки послухаю.
Кінець літа.
Рік 1260-й.
Мої люди пали всі до останнього.
Ми не їли кілька днів.
Наші мечі через кляті сутички стали тупі наче ложки.
Це був мій останній шанс скинути узурпатора.
Я зрозумів,
що єдиний спосіб повернути свій трон —
це проникнути в замок
і вбити всіх, хто стояв між мною і людиною, що вкрала моє життя.
Хоробрий вчинок.
Тобто дурний.
Імператоре.
Я за свої чоботи виміняв у гнома магакамський сталевий меч.
Саме цей меч відрубав виродку голову.
Одного дня
війна залишиться в минулому.
У далеких спогадах.
Поруч зі мною буде королева,
а раси нашого світу житимуть у злагоді.
І ти викуєш мені новий меч.
Гідний твого ремесла.
Меч, що пасуватиме імператору континенту.
Я за це вип'ю.
Отрута.
Не отрута.
Усі пийте.
Пий.
Не можу.
Хочеш, щоб Біле Полум'я отруїли?
Пий.
Я сказав пити.
Це не отрута.
Любистку! Яка радість.
Запевняю вас, мадам, більш за всіх тут радий я.
Я б вам щось підписав, але на папері не знайти вільного клаптика.
Якось ви сказали, що, подібно до відьмака,
захищаєте людей від кошмарних істот і кошмарних труднощів.
Оскільки ви знали, що я прийду,
поговорімо про мої труднощі.
Цей Рієнс, який тебе так цікавить, — доволі таємничий персонаж.
Звісно, ми про нього чули.
Питання в тому, чому про нього чув ти.
Він погрожував моєму другу.
Не мені. Не хвилюйтеся.
Чаклуни-вигнанці часто стають убивцями.
А цього Рієнса, як нам відомо, вигнали з Бан Арда.
-Це підтверджує припущення. -Яке?
Що він працює на сильнішого чаклуна.
Ти налякав мого кота.
Я перепрошую.
Я гадав, що дзвін монети — останнє, що його налякає.
Ґеральте, боюся, ця інформація коштуватиме дещо більше.
Пропоную парі.
Я відвернуся,
і ти кинеш це мені в голову.
Якщо влучиш,
ти переміг.
Якщо промахнешся,
ви надасте мені потрібну інформацію.
Звісно, у кредит.
Ти ж не думаєш, що я погоджуся на це парі?
Ні, я впевнений, що ти погодишся.
Ти навіть не здригнувся.
А нащо мені?
-Я чув, що ти не цілишся. -Старий тюхтій.
Для деяких офіційних чаклунів
таємні учні виконують нелегальні або брудні доручення.
На говорі чаклунів це зветься тримати на поводу.
І чий цей повід?
Ми не знаємо.
Але ми знаємо, де цей чаклун займається своїми брудними справами.
У замку під назвою Вулпан біля старих багряних…
-Амонітових шахт. -Так.
На околиці Піани.
Якщо ти це знаєш, ти вже глибоко загруз.
Цей маг, ким би він не був,
дуже небезпечний.
Не лізь туди, Ґеральте.
Не можу. Але ви це й так знаєте.
Дякую за ваш час.
Переказуй наші щирі вітання принцесі Старшої Крові.
Її шукає ваш клієнт?
Істредд.
-Маг? -Так.
Тобі варто знати, що не лише він готовий заплатити
за дівчину, що подорожує з білоголовим відьмаком.
Хочеш її врятувати? Знайди іншу дівчинку.
Можливо, сироту війни.
-Попелясте волосся, зелені очі… -Ні.
Ґеральте, друже мій.
Наближається час зневаги.
Глибокої і повної зневаги.
Я пропоную просте рішення.
Хтось має померти,
щоб хтось інший
міг жити.
Я не заплачу за коханих зневагою до себе.
Ходімо.
Дякуємо.
Маги-шахраї, владолюбні монархи, а тепер Істредд.
Тобі не набридло постійно тікати?
Може, знайдемо для неї безпечне місце?
Обговоримо варіанти на шляху до Реданії?
Агов.
Я чую, що ти думаєш.
Навіть не починай своє «я подорожую сам»
або «Любистку, це небезпечно».
Хочу тобі нагадати, що я щойно був приманкою
для пана Вогняні Пальці.
Любистку, я тобі вдячний.
І більше не хочу наражати на небезпеку. Тому мені потрібно до Вулпану.
Я знайду тебе, коли Рієнс помре.
Або він мене, коли помреш ти.
-Що саме ми купуємо? -Диво. Не відставай.
Що за лист ти відправила?
До Тіссаї.
-Написала, що повертаюся. -Вона може відмовити?
Усе складно.
Через мене?
Так, ти часто все ускладнюєш.
Так, але не я одна.
Ти за мною наглядаєш,
але я теж не безока.
І що ти бачиш, моє страшко?
Здебільшого — могутній ідеал.
Чудово.
Але ти написала три чернетки до листа.
Тож на картинці видно не все?
Нам треба рухатися.
Ось. Причеши свою стріху.
-Пароль. -Раґамафін.
Тренування не допомогли контролювати твої сили.
Лише сильніше проявили їх,
витягли на поверхню.
Прекрасно.
В Аретузі навчишся зосереджувати видіння
на майбутньому, яке ти хочеш бачити.
А як я не хочу бачити нічого?
То не бачитимеш цілої картини.
Ось вона. Ходімо.
Єн!
Хвала богам, ти жива.
-Скажи, що маєш гарні плітки. -Не зараз, Кіро. Допоможи.
Нам зі служницею потрібен твій портал.
До Аретузи.
Ти повертаєшся в Аретузу?
Після тієї легендарної ночі недострати?
Сподіваюся, про це вже забули. Або пробачили мені.
Щасти. Тіссая навіть мені не пробачила.
Трахнеш одного перспективного наслідного принца…
Хай там як, я рада тебе бачити.
Справи до болю погані.
Бо людей обезголовлюють за вихід з королівств.
Хто?
Хто кого.
З наступом Нільфґарду очікувалося б, що північ збереться докупи.
-І Братство нічого не вдіє? -Гей, ворушися.
Уперед.
Потрібен портал у Клермонт.
На декого там щось чекає.
Зараз.
Нюхнеш, дорогенька?
Я не вживаю.
Убий сучку!
Цірі!
Тримай відчиненим. Я швидко.
Тікай!
Гей! Якого біса?
Ти гадки не маєш, кому перейшла дорогу.
Що ви накоїли?
Це був один з людей Гувенаґеля.
Не хочете, щоб відрубали голову — теж тікайте.
Кіро, чекай.
Уперед.
Магія — це управління Хаосом.
Вона потребує двох речей.
Балансу і контролю.
Без них Хаос вас уб'є.
Хтось бачив Ніссу?
Елізабет, приведи Ніссу з кімнати
і нагадай, що будь-які недуги, у тому числі туга за домом,
недопустимі.
Сабріно, повертайся і спробуй ще раз. Ми цього так не лишимо.
Кажу вам, він незрушний.
Він каже, хай Фольтест і його люди помруть з голоду.
Навіть якби Генсельт хотів відправити зерно в Темерію,
його б украли дорогою кляті скоятаелі.
Ми дивуємося, чому втрачаємо довіру королів.
Бо ми знали, що ельфи — це проблема, і нічого не вдіяли.
Це короткозорий погляд на історію.
Але я іншого й не очікував.
Досить лаятися.
Поверніть Трісс до Фольтеста, хай вгамує цю місцину.
Це все одно, що накласти пов'язку на відтяту кінцівку.
Тіссая обіцяла їм голову Цірілли із Цінтри на тарілочці,
і не змогла дістати.
Хочемо миру — треба знайти дівку й убити.
Ні!
Рішення тут ухвалюються не через поливання брудом.
Ми обговоримо проблеми перед усією Радою, як робили завжди.
А поки що ви зриваєте наші заняття.
Вони мають рацію.
Прикро це визнавати, та якби ти…
Я вже казала:
хай Братство заповнить мою позицію в Темерії як захоче.
Я маю бути тут, з тобою, допомагати дівчатам розкривати здібності.
Це шляхетне покликання.
Але не знаю, чи ти це справді робиш задля них.
Хоч ти й не допомогла Цірі…
Піду гляну, що з Ніссою.
Ніссо!
Розкажи про ельфійку.
Граф Ноальський схопив ельфійку.
Казав, вона вбивця.
Гучніше!
Говори!
Він змусив мене різати її
сотнями різних способів.
І…
Що ти зробив?
Я… різонув надто глибоко.
Це було моє перше вбивство.
Тебе це завело?
Ні.
Мене це розлютило.
Це було марнотратство.
Ми могли її завербувати.
Змусити діяти нам на користь.
Вона могла стати нам у пригоді.
Так. У пригоді.
Хороший хлопчик.
Ти… минулого разу було трохи важче.
Не занадто?
Ти завжди даєш глянути збоку. Побачити ясно.
Дякую.
Мені дещо потрібно натомість.
Радовід має на диво гарні інстинкти.
Можливо, він допоможе з Визиміром.
Допомога не потрібна. Я ним керую роками.
Я ще не бачила континент більш розділеним.
Не лише Нільфґард знає, що його можна захопити.
І якщо Радовід буде корисний нам…
Корисний Реданії.
Поговори з ним.
Заради мене.
Ми закінчили.
Це він. Любисток.
Пролісок.
Кажуть, до мене відвідувач.
А я б це назвав приємним сюрпризом.
-Прийшов заспівати красиву пісеньку? -Ні. Я не співаю красивих.
Є інформація.
Двоє детективів — Кодрінґер і Фенн — ви про них чули?
Ні.
Хай там як,
вони знають, на кого працює Рієнс.
Цікаво. Розповідай.
Ґеральт настроєний вирішити це по-ґеральтівськи,
бо йому не вистачило грошей розтулити їхні уста,
але… вам вистачить.
Припускаю.
Дякую за інформацію,
чесно, але я дуже хочу пісню.
Ні. Я не в настрої співати.
-Починай. -Ні.
Схоже, ваші відвідувачі чудово проводять час без мене…
Твою улюблену. Будь ласка.
Вони б послухали про білоголового відьмака.
Гаразд.
Певно, це пастка.
Точно пастка.
Можна й поговорити.
Я знаю, що ти зла.
Я не зла.
Я розчарована.
Я казала уникати небажаної уваги.
Знаю.
Я сама винна.
На заняттях я мала б тобі пояснити,
що іноді розважливість важливіша за відвагу.
Говориш як Ґеральт.
Він не завжди помиляється.
Може, я стану королевою, і мені знадобиться все, що я маю.
А маю я почуття справедливості, кинджал і швидку реакцію.
-Цього навчили ви з Ґеральтом. -Навчання було недостатнім.
Ми мали розповісти про наслідки.
Наслідки — лише відмовка для бездіяльності.
Навіть коли когось хочуть убити.
Ти не бачила очей дитини. Я мусила…
Ні, ти сама вирішила втрутитися.
Той посланець в Еландері.
Його доля невідома.
А тут я знаю, що станеться.
Домінік Гувенаґель відправить кузена, Лео Бонарта,
компенсувати збитки грішми чи кров'ю.
Містян, які виживуть, призвуть битися на війні, що бовваніє на горизонті,
де вони загинуть на полі бою.
Якщо їх не скосить хвороба чи голод.
Ти врятувала одного, а наслідки приречуть сотні інших.
Який сенс бачити майбутнє, якщо я не можу його змінити?
Та хіба тобі це зрозуміти? Ти чогось хочеш — отримуєш.
Клацаєш пальцями — гори рухаються.
Чоловіки підкорюються.
Що ти знаєш про боротьбу за контроль над власним життям?
Куди ти?
Знов покупки?
Ні, моє страшко.
-Заскочимо в одне місце. -Чому ти мене так кличеш?
Бо обіцяла бути з тобою чесною.
Ходімо. Покажу, хто я насправді.
Де мій довбаний меч?
Ти навіть не клятий ельф.
Але помреш, як вони.
Ти за це заплатиш,
нільфґардська наволоч.
Підводься.
Підводься, старий друже.
Дякую, що врятував.
Ти мене прикривав не раз.
Мій обов'язок — віддячити за це.
Якого біса ти тут робиш?
Франческа верзе дурниці про пророцтва, Ген Ікейр,
поки скоятаелі гинуть, крадучи провізію.
Усе, щоб ми не померли від голоду й морозів.
Я думав, ви, гостровухі, марновірні.
Ти не віриш у легенду Старшої Крові?
Я тебе прошу.
Мій народ будував цивілізації,
коли ви, туповухі, ще думали, що грім — це пердіж богів.
Я вірю у факти.
А факт такий, що Франчесчин Ген Ікейр — дівча із Цінтри.
Цінтри?
Я її бачив на власні очі.
Принцеса — рятівниця ельфійського роду.
Кагіре, я більше не можу.
Я не дам своїм людям стікати кров'ю за справу, у яку не вірю.
Ага, то он чому ти повернувся.
Ти обдумав мою пропозицію очолити ельфів.
Так.
Але… дечого я досі не розумію.
Ти. Ти був головним генералом Емгира.
Але він тебе відправив грабувати каравани в самій сраці,
де з тебе щодня вибивають твоє святе лайно.
Не розумію. Якщо він мудрий, як ти кажеш,
то чому марнує такий даний богами талант?
Я його зрадив.
Збрехав йому.
Він довірив мені своє найважливіше завдання, а я підвів.
То ти збираєшся спокутувати гріхи, доки тебе не вб'ють війська Півночі?
Мабуть, він нівроку, якщо заслужив щенячу вірність.
Друже, твої люди до тебе ставляться так само,
хоч ти й старий огидний зарозумілий бовдур.
Старий…
Якщо я пристану на пропозицію,
що скинення Франчески скаже про мою вірність?
Ґаллатіне,
ти — один з найкращих солдатів, з якими я бився пліч-о-пліч.
Біле Полум'я це побачить.
Ти допоможеш забрати Північ йому, а не Франчесці.
Він заслужив мою вірність.
Чи заслужила вона твою?
Хочеш почути гарний жарт?
Я народилася
з більшою силою, ніж люди могли осягнути.
Навчилася підкоряти собі Хаос.
Призначена жити вічно молодою
і вродливою
у вищих ешелонах двору.
Лише щоб померти тут,
у винному погребі
з вами всіма.
-Знаєш, яка у вас, магів, проблема? -Яка?
Ви всратися які серйозні.
-Так. -Це правда.
Так, допомагати Братству лишатися при владі,
підтримуючи гнилі королівства — це серйозна робота.
Це буде непотрібно, коли прийде Нільфґард.
-Чому? -Емгиру маги ні до чого.
Сама бачиш.
Якщо я звідси виберуся,
гратиму в цю гру розумніше.
Якось я бачив, як чоловік хотів утекти.
За ним спустили собак.
Йому відірвали кінцівку за кінцівкою.
Імператор відпускає лише тоді,
коли ти мертва, люба.
Гей.
У нас іще один.
Що таке?
Запхайте його в мішок. Хлопці допоможуть викинути.
Ну ж бо.
Ще одну, прошу.
Остуди свої слова
Твій погляд —
Чисте кохання
Мені кажуть, тримай себе в руках
Та я не маю бажання
Навіщо слова
Коли губи створені Для надзвичайних речей?
Це не потреба — жага
Я не підбираю слова
До того, що просять співати
Найкращі пісні складають
З несказаних слів кохання
О, їх у мене досить
З тобою в мене їх досить
Тебе мені
Досить
Однієї
Досить
Якщо бажаєте, можна аплодувати.
Дуже вам дякую. Дякую.
Дякую. І вам.
Красно дякую.
Це було…
Я ніколи…
Пробач, у мене немає слів. Виною мед.
Я б вибачив, та ви не п'яний.
По очах видно.
Вони не скляні.
Виступи в брудних тавернах гарно вчать мистецтву
удавати сп'янілість,
коли треба берегти розум тверезим.
І… в такому гадючому кублі, як це…
То ви дізнаєтеся про Рієнса?
Мені завжди було цікаво, чому перед твоїми піснями не встояти.
Тепер розумію.
Он як?
І чому?
Ти бачиш людей
якими вони є.
А не якими прикидаються.
Це лише один із секретів.
А які інші?
Ще не знаю.
Але я маю намір дізнатися.
Тим часом я порозкопую
про цього Рієнса і його когорту.
Дякую.
Відьмак знає, як йому з тобою пощастило?
Хтось іде.
Я чую кроки.
-Допоможи нам. -Він по нас повернеться. Як завжди.
Прошу, він щойно пішов.
Допоможіть!
Допоможіть, прошу.
Прошу, він скоро повернеться.
Я нічого не відчуваю.
Прошу, повернися.
-Не дай йому нас скривдити. -Будь ласка!
Я не можу вибратися.
Допоможіть.
Я тебе не скривджу.
Ти ціла?
Тут ще є такі, як ти?
Дуже багато.
Сила-силенна.
Він приходить по нас.
Уночі.
-Зупиніть його, благаю. -Той, про кого ти говориш.
Його звуть Рієнс?
Ельфійська погань.
Завжди є джерело.
Ні!
Навіщо ти нас кривдиш?
Хай припинить!
Не дайте нас убити!
Пізно.
Уперед!
Від вина всі стають важчі.
Спочивай з миром, паскудо.
Отакої!
Вони думали, пекар — просто глядач,
але я казав,
він з самого початку був заодно з фокусником.
До речі про те, що стається вночі.
Я розповідав, що бачив, як юна ельфійка виходила з покоїв Вірфуріла?
Любий, Вірфуріл — легковажний дурень.
-Що б я без тебе робив, люба? -Гадаю, небагато, любий.
-Єво, ще м'яса. -Так, міледі.
Він сказав, що був там на допиті.
Катування пояснило б ті звуки, що я чув.
Друг відьмака склав мені інтригуючий візит.
Він гадає, старі пердуни Кодрінґер і Фенн можуть
знати про Рієнса.
І?
І я думаю, чи наших планів з отримання дівчини не легше
досягти морквиною на паличці.
Як цікаво.
Певно, і мені варто відвідати старих пердунів.
Уявіть, ельф у снігу, ремінь розстебнутий,
на обличчі винуватий вираз.
Я ж справедливий король, тож кажу: «Я дам тобі фору,
але ти отримаєш стрілу в зад».
Кричу: «Біжи», — і він зривається, наче поранений олень.
Тоді я стріляю в ельфа, отак.
Не рухайся — кажу.
Так!
Аплґатте, везучий покидьку! Які вісті ти приніс?
Я вам розповідав, як ми з Аплґаттом уперше зустрілися?
Не схоже, щоб ви захоплювалися братовими пригодами.
Я цю розповідь уже чув.
З повторенням вона не покращується.
На жаль, мій брат не відрізняється розумом.
Філіппа вважає, що ви розумніший, ніж здаєтеся.
Або ні.
Як майстер шпигунів Реданії
ви розумієте, що всі в цій кімнаті щось приховують.
Навіть такі, як мій брат, нібито безмозкі.
Визимір не має від мене секретів.
То ви знаєте про вчорашню зустріч?
З Нільфґардом.
Ти щось чув?
-Ні. -Справді?
Нічого.
І чому я взагалі питаю? Ти оглухнув.
Я не…
-Я чув, до вас заходили. -До нас часто…
Ви знаєте, про кого я. Відьмак. Ним тут досі тхне.
Що йому розповіли?
Не хвилюйся. Ми нічого не виказали про твого наймача.
І що він справді планує із Ціріллою із Цінтри.
Що вам відомо про його плани?
Прошу, тільки не кота.
Розповідайте все.
То ти дозволиш Єннефер вернутися додому?
Дозволю? Вона сюди вже прямує.
Авжеж.
Без сумніву, з якимось планом.
Вона така ж ненадійна, як імла на цьому острові.
Трісс мала рацію.
Не дай Боже, Стреґобор теж.
Треба, щоб королі послухалися і співпрацювали.
Їм точно не потрібно,
щоб жінка влаштувала їм страту вогнем.
Але ти її любиш.
Гадаю, твій розум не може дійти
того рішення, яке серце вже зробило.
Ти очолюєш Раду зі мною.
Як почуваєшся?
Бачать боги, ти її не любив.
Бо в нас забагато спільного.
Поганий характер.
Імпульсивність.
Величезна потреба виграти суперечку.
І ще одне спільне.
Наша любов…
до тебе.
Якщо Єннефер може відпустити минуле,
я теж можу.
Що це?
Старий забобон.
Кажуть, у каменів захисні якості.
Міг би сказати, що думав про мене.
Я зустріну Єннефер у Ґорс Велені. Подбаю, щоб без дурниць.
То ми зробили гак до поля.
Тут раніше був дім.
Мій дім.
Тут я виросла.
Котися звідти, дівко!
Я зможу!
Скільки за свиню? Скільки за цю потвору?
Вона наша дочка.
Мені вона не дочка.
Ви мене не заберете!
Я не піду.
Не смій зводити з мене очей.
Ти не маєш вибору.
Усе життя я мала таку силу!
Та не була досконалою.
Сварилася з Тіссаєю на кожному кроці.
Хотіла робити по-своєму.
Той лист —
я не знаю, чи нам будуть раді в Аретузі.
Як і ти, я колись вирішила втрутитися.
Звільнила в'язня.
І цим повернула всю північ проти Братства.
А в Братстві всіх пересварила.
Ті тіла, що висять біля таверни.
Усі ті страти.
Увесь континент за це розплачується.
Ти теж.
Через мене.
Недостатньо володіти Хаосом.
Ми з тобою мусимо навчитися його контролювати.
У цьому суть сили.
Так ми зрушимо гори.
Разом.
Ходімо…
Цірі.
Агов.
Ти вже не в тому місці. Не бійся.
Усе гаразд?
Я знала, що ти прийдеш по мене.
І звідки ж ти знала?
Бо ти завжди приходиш.
Ми пов'язані долею.
Хто ти?
Ґеральте, не кажи дурниць. Ти знаєш, хто я.
Я Цірі.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда