Чим можу?
Ми шукаємо дівчину й відьмака.
Вона з попелястим волоссям, аристократична.
Він біловолосий дикун.
Пан Рієнс щедро вам віддячить
за їхнє місцеперебування.
Заплатимо, якщо ви їх бачили.
Назад, Професоре.
Я наполягаю, добрий пане…
ВІДЬМАК
Любий друже,
перебування в Каер Моррені довело,
що світ під нашими ногами змінюється.
Дні минають, але загрози продовжують надходити. Швидко й люто.
Іноді я замислююся, чи ми колись припинимо тікати.
За ваше мовчання.
Дякую.
Нас переслідує ще один привид.
Те, як я вчинила.
Так, я не можу змінити минулого,
але я зроблю все можливе, щоб допомогти Цірі розвинути здібності.
І захистити її.
Коли я це доведу, можливо, ми віднайдемо втрачену довіру.
Ну а поки
побажай Цірі удачі.
На всіх нас чекає довгий шлях.
Твоя подруга, Єннефер.
Це перше, чого мене навчила Тіссая.
Спробуй.
Любий друже, за твоїм мовчанням однаково
ховається цікавість про успіхи Цірі.
Вона дуже обдарована, але не дуже здібна.
Із часом це зміниться.
Колись вона зможе начаклувати щось смачніше
за кальмарів, яких ти зараз приносиш.
Твоя подруга, Єннефер.
Зосередься на диханні.
Звідси. Добре?
Прокляття, знову.
Цірі, Єннефер, забираймося!
Швидше!
Стій!
Давайте, хутко.
Ми знов їх упустили! Де їх носить?
Спали все вщент!
За ваше мовчання.
Це було блискуче.
Любий друже, схоже, ви із Цірі насолоджуєтеся
нашим четвертим домом за ці місяці.
Ви так чарівно ладнаєте.
Однак нагадаю, що ти просив — ні, навіть благав навчити її магії.
Будь ласка, прибережи її енергію, щоб я могла це зробити.
І менше м'яса, більше вина.
Єннефер.
Успіх приходить лише з повторенням.
Ти зможеш. Не здавайся.
Тримайтеся разом! Швидше!
Ґеральте, це просто селяни.
Рушаймо.
Ярпене!
Хочеш сховатися — пофарбуй патли.
Ніхто не шукає Чорного Вовка.
-Привіт, старий друже. -Не ламайте моє барахло!
І я очікую платні за мовчання.
Любий друже, ми так далеко за межами мапи, що, можливо, йти вже не доведеться.
Якщо подумати,
хіба це було б погано?
Ми продовжимо уроки магії до того, як розтане лід.
Але зараз їй не завадить відпочинок.
Можливо, і нам також.
-Твоя подруга, Єннефер. -Давай ще раз.
-Ще раз. Готова? Нога… -Добре.
Ґеральте, я магічно відчуваю твої думки.
Ти хотів запросити мене на вечерю, відколи ми приїхали.
Хіба?
Ні. Але я зазирнула у твоє вікно — у тебе ще є вино.
Благаю, налий і мені.
Дякую.
Чудово.
Від куховарки Цірі.
Відкрий рота.
Понад усе Ґеральт любить редьку.
Чекай.
Дякую.
-Я піду спати. -Добре.
-Добраніч. -Добраніч.
Добраніч.
Водна магія складна.
Ти це говорила про земляну й повітряну.
Твої сили не схожі ні на що відоме.
Це ускладнює задачу нам обом.
На сьогодні досить.
З іншими стихіями в мене кепсько,
то чому б не спробувати вогняну магію?
Згадай Рієнса.
Його погляд.
Джерело є завжди.
У вогняної магії джерело — це ти.
Того, що вона забирає, не повернеш.
Як твою магію?
Так.
Але магія — це не все.
Ти кажеш, магія — це не все,
а сама хотіла обміняти на неї моє життя.
Ти ледь не віддала мене Волет Мейр. Ледь не втратила Ґеральта.
Я знаю.
Але якщо ти знала, нащо це робила?
Бо я здалася.
Але я так більше не помилюся.
Я б привіз більше, та білки напали на конвой Генсельта.
Гляньте. Картопля розміром з гном'ячі яйця.
На ваш конвой теж напали?
Хай би спробували, вилупки.
Ельфи гризуться з королями, а не з нами.
Вони готують північ до великого прутня Нільфґарду.
Нільфґард прихистив ельфів, тепер вони за нього б'ються.
На що тільки не підеш заради другого шансу.
Чекайте.
Ви знов трахаєтеся?
Ярпене, як тактовно.
Тебе можна зрозуміти. Близиться весна.
Увесь світ прокидається.
У долині святкують Беллетейн. Приходь.
Залюбки.
-Це небезпечно. -Погана ідея.
Про мене місяцями не розпитували.
І всі будуть у костюмах.
До того ж, я народилася на Беллетейн.
О. Можливо, ти б стала Травневою королевою.
Однак у моєї небоги борода цього року дуже пишна.
Та погодься ти вже!
Тобі давно час відтанути.
Я буду обережна.
Скажи, як тобі моє нове звірятко.
Що воно таке?
Треба було тебе попередити, ельфійська наволоч.
Цей джекапейс натренований чути ваш вид за п'ять верстов.
Тоді я прийшов куди треба.
Покажися.
Або випущу оце і воно тобою повечеряє.
Треба знайти дівчину ельфійської крові.
Моєму джекі потрібен лише запах.
Пасмо волосся, шматок одягу.
Я дам дещо краще.
Прибери цю срань.
Скільки?
Ґейдже, бери найкращих бійців і вирушайте в Марібор.
Філавандрелю, ти зі своїми — на південь Кед-Дху.
Вона десь там.
Її бачили чи ми знов полюємо на плітки?
Ми не знаємо, чи Цірілла має ельфійську кров.
Ми опираємося на слова якогось мага,
який з'явився і одразу зник.
У тебе наказ.
Я хочу вбити їх усіх за те, що вони зробили з твоїм дитям.
З нашою надією.
Але сестро, цього недостатньо.
Моя ціль не змінилася.
Я знайду Дол Блатанну.
Але як? Де? Для ельфів тут немає святилища.
Усе стане ясно, коли знайдемо Ціріллу. Вона наша нова надія.
Ти в мені сумніваєшся?
-Ворушіться! -Беріть вози!
Інші теж починають.
Ґаллатін і скоятаелі.
Вони тут!
Погані справи.
Цілителя сюди.
-Допоможіть! -Сюди!
Ти йому як нянька не потрібен.
Ти потрібен як солдат.
Бляха.
Був потрібен.
Дай знати, якщо знов ховатимеш від нас зброю,
щоб білки билися за свободу неозброєні.
Я вже казала. Я дала всіх бійців, яких могла.
Ми обоє знаємо, що це маячня.
Твої найкращі бійці на таємних завданнях чортзна-де, поки ми б'ємося,
виконуємо накази, грабуємо конвої.
Робимо все, щоб повернути нашу землю.
Виконуєте накази чергової самовпевненої людини.
Гадаєш, мені не начхати на Біле Полум'я?
Мені потрібна їжа в череві й місце, яке я зватиму домом.
Не в моїх планах померти в лісах через твій егоїзм.
-У твоїх планах є Нільфґард? -Невже ти не розумієш?
Якщо Нільфґард захопить північ, ельфи будуть вільні всюди.
Весь континент буде Долиною Квітів.
Ми століттями намагалися ділити континент.
Якщо бути новому геноциду, цього разу хай вимирають люди.
Ти все товкмачиш про старі часи, пророцтва.
Не знаю, чого ти там десь шукаєш,
але якщо тобі потрібні живі ельфи,
то це ми.
Ти обіцяв мені принцесу.
Тепер про неї знає кожен король. Подякуємо Тіссаї де Фрьес.
Дійкстро, так не годиться. Ти обіцяв, що Цірілла буде моя.
Трохи б тихіше, ваша високосте.
Бо донесеться до вашої коханої.
Раніше статус короля щось важив.
Минуло пів року, і що ти для мене маєш?
Виправдання, витрати,
але ні сліду принцеси, яку ти мені сватав.
Пане, нашу увагу відволікли білки.
О, знову виправдання.
Навіть не починай про покидьків.
Звинувачують нас у вбивстві ельфеняти.
Це ж не ми зробили?
У вас найбільша армія і мережа шпигунів на півночі.
Ми тут у всіх викликаємо жах.
-І що я маю? -Майстра шпигунів, що не знайде дівчиська.
Ні. Настав час змін.
Доручу це своїй найкращій людині.
Тому, кому довіряю.
Радовіде!
Що таке?
Молодший брат короля?
Тепер ще й за його королівською спермою стежити.
Ні, це показне.
Визимір хоче всім нагадати, хто носить корону.
Вона на ньому завдяки нам.
Дійкстро, як давно ми цим займаємося…
Навпаки.
Наш союз, хоч і старий,
робить нас молодими.
Отже,
стосовно контролю принцової сперми.
Камінь-меч-пергамент?
У жодному разі.
Минулого місяця я спокусив лірійську баронесу,
а єдиним її секретом був сифіліс.
Це гірше, ніж мій тиждень сидіння над ровом з лайном у Темерії,
поки там торгувалися за деревину?
Справедливо.
Мабуть, накажу комусь няньчити принца, поки він шукатиме дівчину.
Ми ж нікому не довіряємо.
Якщо я візьму це на себе…
після повернення накази віддаватиму лише я.
Я не бувала на святі Беллетейн ніде, крім Цінтри.
Одного року сер Ласло спробував перестрибнути вогонь у латах.
Що скажеш?
Тобі треба заховати волосся і прикрити очі.
Не міг сказати: «Гарно виглядаєш»?
Цірі.
Я знав, що це погана ідея.
Гарно виглядаєш.
-Будьте поруч. -Пошукаймо намет з елем?
З язика зняла.
Як мені цього бракувало!
Я танцювати.
Будь пильна.
Дивись, як їй на користь один гарний вечір.
Не вдаваймо, що твої мотиви не егоїстичні.
Тебе теж з днем народження.
Ти пам'ятаєш.
Я мало що забуваю.
То ти пам'ятаєш наші гарні вечори.
Після джина.
Бібліотека в Ковірі.
Важко було не шуміти.
Ферма.
У Мурівелі.
Нічний екіпаж з Елландера в Моен.
І поїздка назад.
Не забувай про неї.
Як можна? Це все одно, що забути ніч у Кайнґорні.
Полювання на дракона.
Неймовірні були ночі.
-Але ранки… -Були самотні.
Ти йшла до світанку.
Або ти.
Чому йшла я — знаю. А чому ти?
Боявся справді спробувати?
Не був упевнений, чи я цього хотів.
Чи це не були просто магічні каверзи джина.
А тепер?
Ходімо в лабіринт!
Ну ж бо!
Ходімо!
Цірі.
Цірі!
Єннефер!
Ґеральте!
Єннефер!
Ґеральте!
Знайдемо інший дім.
Я полюбила цей.
Як і ми.
-Як воно нас знайшло? -Джекапейс полює за запахом.
-Він знайшов Цірі, бо знав її. -Її запах? Звідки?
Весемір казав, Рієнс украв кров Цірі з Каер Моррену.
Він використав кров як мітку.
То він нас знайде будь-де?
Так. Якщо не знайти його першими.
Виманимо його.
Дамо йому те, чого він хоче.
Мене.
Пробачте. Я б вас не запрошував, якби знав, що там небезпечно.
Ми знаємо.
Але ти можеш загладити провину.
У вас завтра відходить караван?
-Так. У Хаґґе. -Я хочу з вами.
-Сама? -Не зовсім.
Ми теж їдемо.
Але цього ніхто не має знати.
Інакше план не спрацює.
Покладіться на мене. Кажіть, що треба.
Є лише один приборкувач монстрів, здатний ув'язнити джекапейса.
Його звати Вельдхук.
Мерзенна людина.
Рієнс найняв Вельдхука знайти мене. Їх зацікавить ваш конвой.
Ти маєш жалітися
на розбещене дівчисько, що зіпсувало Беллетейн.
І гірше того, тепер я маю тягти її бліду сраку
до самого Едірну з моїм караваном.
Візьму подвійну платню, якщо вона базікатиме.
Ходімо, ельфійська паскудо.
Вони знатимуть, про кого ти.
І скільки коштує ця інформація.
Насолоджуйся.
Чекай, малечо.
Гадаєте, маг повірить, що ви відпустили Цірі без супроводу?
Вона їхатиме з вірною людиною.
З деким
начебто нешкідливим.
Та годі тобі! Ні!
Це було лише раз!
Визнаю, з багатьма людьми.
І це нічого не означало!
Це навіть не моє!
Гадаєш, лише ти розважаєшся на стороні,
брехливе диявольське поріддя?
Ну,
гадаю, так.
Ми так робимо, дорогенька.
Ми творці.
Вільнодумці.
-Це справедливо! -Та хіба?
Господи!
Коли сексуальні магічки припинять підкрадатися до мене?
Зазвичай це ти на мене так згори.
-У неї там немає арбалета? -Ні.
Можливо. Так, не виключено.
Жодних арбалетів!
А ти забирай його собі!
І його член у висипі!
Веспуло, і хто бреше?
Набережнику, ми втратили терпіння.
-Я роблю все можливе. Я… -Ти не робиш нічого.
Хіба що водиш людей за ніс.
Ми багато вклали у твої дії, а натомість не отримали нічого.
Ми з Дійкстрою готові тебе звільнити.
Але король Визимір великодушніший.
Він прийме дівчину з розпростертими обіймами. То що?
Так, і з розстебнутими штанами.
Так… ні, серденько.
Ні. Подивися мені в очі.
Немає потреби шкодити невинним.
Не треба!
Ні!
Я ж лишила тебе заколисуватися пінтою елю.
Так. Мені стало нудно.
Оце пощастило. Я давно хотів побачити тебе на власні очі.
«Пісня сімох» моя улюблена.
Так.
Трохи іронічно, але дякую.
Бачиш? Люди мене люблять.
У мене є шанувальники. Не розчув імені.
-Радовід. -Точно.
Кома, принц.
Кома, нічого собі.
Ви…
принц Реданії.
Курва, я не знаю, що… Вклонитися?
Реверанс чи…
Я надто довго тримаю руку. Вибачте.
Я б і радий вам допомогти, але…
-Але ніщо, Набереж… -Мені дещо спало на думку.
У бідолашної Цірілли скрізь самі вороги,
а Реданія, чесно кажучи, — не таке й погане місце.
Трохи прохолодно взимку й вогко влітку,
але їжа неймовірна,
і мій брат непоганий.
Як на монарха.
Реданія не ідеальна, але це її найкращий варіант.
Будеш придворним бардом.
Ні. Спокійне життя при дворі не для мене.
Якщо ти вважаєш його спокійним, ти щось робиш не так.
Або достав нам дівчину,
або ми власноруч виправимо
кожен твій добрий вчинок щодо ельфів.
Уб'ємо їх усіх.
Так, я вловив суть.
До телепортації в Третоґор я маю деякі справи в місті.
У тебе п'ять днів.
Гей, ти, мошонка з лютнею!
Знов мені пекло принесло пана Зіґріна!
-Юліан Альфред Панкрац. -Знаю. Знаю, курва!
Знаю. Це правило трьох, так треба.
Ярпене, що тобі треба?
У мене є вуха й гарний смак, тож нічого.
Але… твоїм друзям потрібна допомога.
Не сумнівався.
Приманка!
Я сюди їхав чотири дні,
боровся з голодом і стихіями,
лише щоб дізнатися, що мене використають як…
Любистку, я. Це я приманка. Рієнс полює на мене.
Так, і це означає, що ти йому потрібна жива, а я — навпаки.
Тепер розумієш?
Ми не дамо, щоб з тобою щось сталося.
Я тебе вже якось урятувала. Зроблю це знову.
Ти мене не врятувала.
Вона мене не врятувала. Вона…
Не було цього!
Але серйозно, ти ж мене врятуєш?
Засвітла в Хаґґе не встигнемо.
Розіб'ємо табір тут.
Що це за місце?
Це Шерраведд.
Будьте обережні.
Ця земля повна історій.
Я ніде на бачила стільки диких троянд одразу.
Вони прекрасні.
А їхня історія, на жаль, ні.
Еліренн.
Хоробра ельфійська воїтелька, що думала, наче переможе людей.
Вона помилялася.
Досить скорочена версія історії.
А яка твоя?
Після Кон'юнкції з'явилися люди.
Ельфи вважали, що люди — просто незручність,
як сарана чи засуха.
Що ельфи й не помітять, як люди вимруть.
Але люди розмножувалися.
І вбивали.
Еліренн знала, що загроза не зникне.
Тож забрала всіх молодих ельфів битися. У Шерраведді.
Схоже, вона боролася за те, у що вірила.
Захищала своїх.
Так, вона боролася за те, у що вірила.
Повела молодих нестримних ельфів на війну.
Вони шанували це місце.
Тут вони билися.
Билися за неї.
Помирали з її іменем на вустах і з нескривдженою гордістю.
І тим самим прирекли свій вид на зникнення.
Вона їх усіх повела на смерть.
Нейтралітет.
За нього статую не отримаєш.
Але він допоможе вижити.
-Бийтеся! -Слабкі люди.
-Це їх провчить! -Так!
Коли люди навчаться брати в дорогу більше охорони?
-Скількох ти вбив? -Їж.
-Ось вони. -Тримай.
Тебе треба відгодувати. Ти нам потрібен.
Тримай.
Їж.
Їжа для тих, хто бився.
Ми б'ємося, як і ви.
То їжте свою здобич.
Усі ельфи отримають порівну.
Інакше ми будемо не кращі за людей.
І всі ельфи мають однаково ризикувати.
Ти мав рацію.
Наші війська скоятаелів треба об'єднати.
Метою,
а також дією.
Мабуть, ранок був насичений.
Що ти побачила, що роздумала?
Нічого. Просто мала час обміркувати твою позицію.
У нас різні уявлення про Дол Блатанну.
Та ми обоє хочемо дім.
Разом ми його знайдемо швидше.
Частіше виходь зі свого намету.
Завтра ми зробимо наступний крок.
Я буду поруч з тобою.
Скільки треба.
-Цірі! -Цірі.
Думаєте, я настільки хріновий охоронець?
Я знову бачила сон.
Кошмар?
Ні, страшно не було.
Не могла заснути — думала про Еліренн.
І про бабусю.
Їх розділяли століття,
але в них жевріла та сама мета.
Стерти інші види з континенту.
Коли я нарешті заснула,
мене осінило.
Якщо я запропоную щось інше…
Шлях, що не розділяє, а поєднує.
Я напівельф, напівлюдина.
Я розумію обох, бо належу до обох, і в цьому моя сила.
Я тебе розумію.
Історія
схильна повторюватися.
Навіть для ідеалістів.
Ви кажете, ідеалізм Еліренн привів до масової різанини молоді,
але якби старші її підтримали, а не кинули, вони б перемогли.
Єн, ти дещо чула, коли тебе ув'язнили ельфи.
Ти сказала, у них є приказка.
Те, що було, не завжди має бути.
Франческа, королева ельфів,
вірила, що може дати своєму народу щось більше.
Я також вірю.
Ґеральте, ти вчив мене битися. Так само, як Каланте.
І Єн, ти вчиш мене підкоряти свої сили. Як робив Мишовур.
А якщо саме тому доля звела нас разом?
Неннеке казала, я маю сили змінити цикл ненависті.
І я цього хочу.
Бути балансом між королями й магами.
Об'єднати континент,
а не відривати шматки одне від одного.
Бо я втомилася від руйнувань і втрат.
Цірі, я в тобі не сумніваюся.
Але я сумніваюся у світі.
Він…
Ходімо. Зараз же.
Ми будемо поряд.
Готова?
Скільки нам чекати?
Поки вона їх не виманить.
Вона впорається.
Цірілла із Цінтри.
Нарешті сама.
Ну, не зовсім. Цього разу я привів більше друзів.
Того разу я тебе здолала розумом. Цього разу побачиш мою магію.
У мене непогані шанси.
Наші все одно кращі!
Це надто легко.
Ґеральте!
Бляха!
Іди!
Можеш тримати?
Це нове божевілля хаосу.
Але я зможу.
Мушу, заради Ґеральта.
Лучники! Лягай!
Де бісів караван?
Нас цікавить лише вона.
-У тебе є наказ. Уперед. -Що?
Чорт!
Тримай відкритим.
Гаразд!
Не схожа ти на особливу.
Швидше!
Ну ж бо.
Я з тобою.
Ти називаєш себе ельфійкою.
Вона Ген Ікейр.
-Її місце зі… -Мною!
Треба її забрати звідси!
Ну ж бо, Ґеральте.
Твоїй магічці це не по зубах.
По Цірі прийшли ельфи.
Сюди!
Сюди. Вона може бути тут!
Ви двоє, зі мною!
Ви помрете на хрін, білки!
Усе. Відходь.
-Відходимо! -Відходимо!
Відходимо. За мною, швидко!
Ти зможеш, підіймайся.
Вона в мене!
Ні!
Треба йти.
-Відходимо! -Обережно.
Якщо помру, пообіцяй, що на похороні не гратиме Вальдо Маркс.
Ти виживеш.
А ось твоя лютня
бачила й кращі дні.
Ти допоміг моїм.
Я дякую.
Любистку.
Ти найвідважніша з усіх наживок.
Ти мені винен!
Пообіцяй більше так не робити.
Дякую, Любистку.
Ти сказала, що таких порталів ще не відчувала.
Що мала на увазі?
Він був темний.
Він мене поглинув.
Я досі відчуваю його осад.
Ми маємо справу не лише з Рієнсом.
Ним керує хтось могутній.
Треба скоріше навчити Цірі.
Я працюватиму більше.
Річ не про те, що можеш ти.
А про те, що можу я. Потрібна допомога.
-Якби поговорити з Тіссаєю… -Ні.
Ти не знаєш, як важко тримати в собі силу й не мати доступу.
Аретуза — не єдиний вихід.
Для неї це найкраще.
Он як?
Їдьмо з нами.
Дбатимеш там про її безпеку.
Я хочу одного:
щоб ми були разом.
Я впораюся.
Якщо ти зможеш мені довіряти.
Мені треба знайти й добити Рієнса.
Я не можу з вами.
А ми не можемо з тобою.
Тоді треба розділитися.
У нашій землі юний Болдрін заснув
Людська жадоба загнала в труну
Хоробрий Гоґал схиляє коліно
Обіцяє кров'ю окропити долину
У новій землі Гоґал далі мріє
Про цю помсту…
Вона втратила брата.
А я втратив на дюжину більше.
Ми мали напасти на караван разом.
Вона нам збрехала.
Усі ці жертви
через одну дівчину.
Ти знав ту дівчину.
Це принцеса Цірілла. Із Цінтри.
Я попереджав.
Вона несе лише смерть.
Проблема не в ній.
А в них.
З мене досить.
Я достатньо втратив.
Куди ти йдеш?
По допомогу старого друга.
Ґеральте.
Куди б ти не вирушив, повертайся.
Щойно зможеш.
Любисток чекає мене в Бен Ґліні.
Але ми скоро зустрінемося.
Я про неї подбаю.
Що б ти про мене не думав,
даю тобі слово.
Я знаю.
-Єн, я… -Скажи, що прощаєшся не назавжди.
Що ще будуть гарні ночі.
Що ти будеш…
хай би яким чином…
думати про мене.
Даю тобі слово.
Дні були насичені,
і я обдумав вашу щедру пропозицію.
-Яке виправдання цього разу? -Я згоден.
Цірі в небезпеці.
Як і люди поруч з нею.
Ті, кого я люблю.
Було б краще, якби вона опинилася… у безпечному місці.
А ви виставили Реданію в доброму світлі.
Як місце…
де можна осісти.
Чудово.
-Можемо привезти її сьогодні. -Ні.
Поки ні.
Є один… маг з ніжними почуттями до вогню.
Рієнс.
-Я знайома з його роботою. -Позбудьтеся його.
Позбудьтеся його, і…
ви завоюєте довіру Цірі.
І Ґеральта.
І мою.
Вам ця гра дається.
Як скажеш, Фіп.
Фіп!
Любий друже…
я вже сумую за тобою.
Чи правильніше — ми сумуємо?
Твоя подруга, Єннефер.
P.S., якщо Цірі не вподобає Аретузу,
у мене є думки щодо наступного дому.
Ляльковий будинок на фермі кальмарів.
Люба подруго…
на Беллетейн ти питала,
чи я тікав після всіх тих гарних ночей, бо злякався.
Можливо.
Можливо, це й привело мене туди, де я є.
Тепер, уперше в житті,
я зрозумів, чого боюся насправді.
Більше не побачити тебе й Цірі.
На цьому континенті багато непевного.
Небезпеки, які ми бачили, пророкують ще більш загрозливе майбутнє.
Але Єн, прошу, знай:
я навчуся знову тобі довіряти.
Тобі, Цірі й мені
судилося бути разом.
Твій друг,
Ґеральт.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда