Karnatakan poliisit löivät minua bambukepeillä.
Molemmat polveni murtuivat.
Käteni sidottiin köydellä, ja minut nostettiin ylös väkipyörällä.
He antoivat sähköiskuja sinne, mistä vauva juo maitoa.
Eräs mies antoi sähköiskuja sukupuolielimiini.
Minun oli ryömittävä istuallani.
Uutinen kantautui Tamil Nadun poliisin korviin.
He alkoivat kysellä siellä tapahtuvasta.
Turvakseni lähetettiin kaksi poliisia.
Minut vietiin oikeuteen.
"Sanokaa, että olette poliisin kanssa vapaaehtoisesti.
Muuten joudutte jäämään tänne.
Karnatakan poliisi vie teidät takaisin.
He tekevät teille, mitä haluavat. Se ei ole vastuullamme."
Kerroin poliisille kaiken.
"Asuimme silloin siellä.
Kun se tapahtui, jengi oli siellä."
Mitä saatoin tehdä?
VEERAPPANIN VAIMO
He pyysivät puhumaan, minun oli pakko.
Eräänä päivänä äitini ja sisareni -
tulivat tapaamaan minua vanhimman tyttäreni kanssa.
Hän ei tiennyt, että olen hänen äitinsä.
Kysyin, halusiko hän kylpyyn. Hän sanoi kyllä.
Vein hänet vessaan ja kylvetin hänet.
Hän oli leikkinyt kurassa.
Hänen tukkansa oli kurainen.
Säälin häntä nähdessäni hänet.
Halusin olla aviomieheni kanssa,
mutta päätin asua lasteni kanssa.
Tarinan määrittelee Veerappanin psyyke.
Uskon, että hänen aivonsa toimivat -
ihan eri tavalla…
TUTKIVA JOURNALISTI
…kuin muiden ihmisten.
RYHMÄN KANSSA VIIDAKOSSA, ASEKOULUTUSTA
Jengin voima oli vähentynyt.
Suurin osa kumppaneista oli pidätetty tai tapettu.
Hän lopetti väkivallan ja tuhon kierteen.
Oli hiljaista.
Se ahdisti.
Se aiheutti jännitettä.
Veerappanin kahden vuoden hiljaisuutta -
pidettiin tyyneytenä…
KARNATAKAN ERIKOISYKSIKKÖ
…myrskyn edellä.
Hän suunnitteli jotain suurta.
Hän valmisteli sitä.
Yhdestä hänen leireistään -
löytyi käännetyt versiot -
Che Guevaran kirjoituksista.
Tiesimme siis, että Veerappan neuvotteli -
militanttiryhmän kanssa.
INTIAN ETSITYIN RIKOLLINEN
KOLMAS LUKU: VALLANKUMOUKSELLINEN
Kun hallitus ja valtion media leimaavat jonkun rikolliseksi,
pitää miettiä tarkkaan,
miksi ne rikokset tapahtuivat.
Oliko hän rikollinen luonnostaan vai tuliko hänestä sellainen?
ENTINEN TAMILIMILITANTTIRYHMÄN JÄSEN
Tamil Nadussa Veerappan tunnettiin rohkeana miehenä, huimapäänä, velhona.
Miehenä, joka vastusti epäoikeudenmukaisuuksia -
ja jota ymmärsi paremmin, kun häneen tutustui.
Kun tapasimme Veerappanin ensi kertaa,
hän oli surullinen, ettei voinut tehdä mitään -
viattomien puolesta.
Halusimme antaa hänelle -
hieman opastusta.
Meillä oli järjestö,
säännöt, filosofia.
LTTE:N KOULUTUSTA
Tamil Nadun vapautusarmeija.
Ihmisten oikeuksia, kieltämme,
kulttuuriamme ja tätä maata poljettiin.
Vapautusarmeija taisteli kaikkien näiden asioiden puolesta.
Meillä oli myös poliittisia tarpeita.
Uskoimme Veerappanin metsien sopivan -
liikkeemme operaatioiden perustaksi.
Idea kiinnosti ja innoitti Veerappania.
Kerroimme hänelle monista vallankumouksellisista liikkeistä -
ja niiden johtajista.
Annoin hänelle kirjoja.
Prabhakaranin tarina, taistelu Tamil Eelamin puolesta.
Che Guevaran tarina.
Fidel Castro, Karl Marx, Lenin, Mao Zedong, Ho Tši Minh.
"Sinun tulisi ryhtyä -
heidän kaltaisekseen johtajaksi."
Hän muuttui.
Hän halusi lopettaa aiemman toimintansa -
ja tehdä jotain uutta,
jotain vallankumouksellista.
Luotettavan lähteen mukaan hän sanoi:
"Sieppaan yhden miehen."
"Ja jos saan hänet,
molempien osavaltioiden pääministerit…"
Siis Karnatakan ja Tamil Nadun.
"…ovat polvillaan edessäni."
Sanoin esimiehelleni,
että uskoin -
hänen suunnittelevan tärkeän henkilön sieppausta.
Hän nauroi ja sanoi, että sen kun sieppaa.
Hän oli omahyväinen eikä ottanut minua vakavasti.
Hän sanoi: "Sen kun sieppaa.
Hallitus saa huomata STF:n tärkeyden."
Heinäkuun 30. päivän iltana vuonna 2000 -
Rajkumar oli syönyt illallista vaimonsa kanssa -
ja oli valmis käymään yöpuulle,
kun Veerappan asteli sisään.
Hänellä oli ase olkapäällään.
Läsnäolijat olivat niin yllättyneitä, etteivät saaneet sanaa suustaan.
Hetken päästä -
Veerappan ja hänen arvokkain saaliinsa Rajkumar -
katosivat taloa ympäröivään pimeyteen.
Eilen illalla noin kello 21.30 -
tohtori Rajkumarin -
syötyä illallisensa -
Veerappan kumppaneineen saartoi hänen talonsa.
Pääministeri ilmoitti, että sunnuntai-iltana kello 21.30 -
tohtori Rajkumar ja kolme hänen kumppaniaan,
herrat S.A. Govindaraj, Nagesh ja Nagappa,
siepattiin maatalostaan Tamil Nadussa.
1. PÄIVÄ
Karnatakan osavaltion pääkaupungissa Bangaloressa -
uutinen levisi kulovalkean tavoin.
Puhelinverkot olivat sekaisin kolmisen tuntia.
Ihmiset jäivät jumiin lentokentille -
ja rautatie- ja linja-autoasemille,
koska koko kaupunki oli pysähdyksissä.
Vastassamme oli -
yksi Karnatakan historian järkyttävimmistä tapahtumista.
Rajkumar oli niin tärkeä mies.
Karnatakalaisen elokuvan suurin ikoni.
Häntä rakastettiin,
kunnioitettiin,
jäljiteltiin -
ja juhlittiin vuosikymmeniä.
Filmitähti, jota kaikki karnatakalaiset jumaloivat.
Harvinaislaatuinen taiteilija.
Harvinaisen kurinalainen henkilö.
Harvinaisen hienoluonteinen mies.
Tämä on Rajkumar.
Pyhimyksenä -
tai romanttisena sankarina -
hän on vertaansa vailla.
Hahmot, joita hän tulkitsi…
Äiti.
…ihmiset, joita hän esitti,
olivat kunnollisia ja rehellisiä.
Hän oli Karnatakan kulttuurilähettiläs.
Hänet tunnettiin korkeasta moraalistaan niin elokuvissa kuin oikeassa elämässäkin.
Rajkumarin elokuvien ensi-illat -
olivat ilon ja juhlinnan aiheita.
Kaikki halusivat lipun.
Teatterin edustalla tunnelma oli korkealla.
Väentungos oli valtava.
Ihmiset riemuitsivat päästessään viimein teatteriin -
ja nähdessään Rajkumarin heräävän eloon valkokankaalla.
Sellainen mies -
onnettomana, avuttomana uhrina -
Veerappanin kaltaisen pirullisen, tamilia puhuvan roiston käsissä.
Sitä ajatusta oli -
Karnatakan ihmisten mahdoton hyväksyä.
Ensimmäinen lause, jonka pääministeri sanoi minulle oli:
"Herra Arkesh, miten tästä selvitään?"
Näin hänen kasvoillaan paljon tuskaa.
Ehdotin, että pyytäisin apua NSG:ltä,
kansalliselta turvallisuuskaartilta.
Suorittaisimme täsmäiskun ja vapauttaisimme Rajkumarin.
Hän kysyi, kuinka suuressa vaarassa -
herra Rajkumarin henki oli.
Sanoin, että varotoimista huolimatta -
hän menettäisi henkensä 20 prosentin varmuudella.
Hän sanoi,
että jopa yhden prosentin riski olisi liian suuri.
Veerappan toteuttaa huimapäisen sieppauksen.
Ilmassa oli vihamielisyyttä.
HIRTTÄKÄÄ HÄNET
Emme voi kieltää sitä tosiasiaa,
että poliittisen päättäväisyyden puute molemmilla puolilla rajaa -
aiheutti tämän panttivankikriisin.
Valtionhallinto, poliisi ja hallitus -
olivat kaikki hämmentyneitä.
Hallituksella on nyt -
oma strategiansa.
Hallitus on päättänyt strategiasta…
Heillä ei ollut aavistustakaan siitä, mitä pitäisi tehdä.
Tilanne on aiheuttanut väkivaltaisuuksia.
Jännitteen takia oppilaitokset -
pitävät lomaa.
Molempien hallitusten pitäisi toimia välittömästi.
Heidät pitäisi vapauttaa.
Hallitus alkoi edetä hyvin varovaisesti.
Ensin se poisti STF:n edustajat alueelta.
Operaatiot Veerappanin kiinni saamiseksi on keskeytetty.
Veerappanilla oli etulyöntiasema.
Hän määräsi tahdin.
Hän vaati tavata hallituksen edustajan.
S. M. Krishna, Karnatakan silloinen pääministeri,
lensi Chennaihin,
Tamil Nadun pääkaupunkiin,
tapaamaan pääministeri Karunanidhia.
Tulin tänne pyytämään kunnianarvoisaa pääministeriä -
lähettämään puolestamme edustajan.
Selvittääksemme, mitä hän haluaa.
Saimme juuri tiedon Chennaista, että RR Gopal,
Nakkheeran-lehden päätoimittaja...
Veerappan oli tuttu Nakkheeran Gopalille.
Hän oli neuvotellut Veerappanin sieppaamat -
metsänvartijat vapaiksi pari vuotta aiemmin.
Onnistumisprosenttimme on sata.
En yritä rehvastella.
Gopalin kaltainen mies -
pystyisi puhumaan Veerappanille järkeä -
ja saisi hänet tajuamaan,
ettei Rajkumarin kanssa kannattanut leikitellä.
Tuntui kuin olisimme olleet lampaita narun perässä.
Veerappan uhkasi ampua Rajkumarin,
jos joku edes pihahtaisi.
PANTTIVANKIDRAAMA: KIREÄ TUNNELMA
PANTTIVANKI
Olimme kauhuissamme.
Rajkumar sanoi:
"Halusit Rajkumarin.
Päästä nämä kolme miestä menemään.
Voit ampua minut."
Käsitykseni mukaan Veerappan oli paha mies,
murhaaja.
Emme saaneet nukutuksi, koska pelkäsimme -
hänen tekevän jotain.
Iltaisin hän kuunteli uutisia.
SANTELIMETSÄN PANTTERI
BBC:n uutisia. Hän kuunteli kaiken.
Nakkheeranin tulosta ilmoitettiin.
8. PÄIVÄ
Karnatakan pääministeri S. M. Krishna vahvisti,
että tamililehden päätoimittaja Gopal on aloittanut tehtävänsä.
Hallitus päätti neuvotella Rajkumarin palautuksesta.
KUVAJOURNALISTI
He lähettivät sinne ryhmän lehdestämme.
Satoi rankasti.
Pelkäsimme koko ajan.
Salamoi.
Satoi.
Siellä oli tuhansia norsuja.
Tiikereitä, gepardeja.
Miten Rajkumar selviäisi vaikeakulkuisessa maastossa?
Hän oli vanha, 71-vuotias.
Miten hän kestäisi kylmyyttä?
Olimme 15 kilometrin syvyydessä metsässä.
Veerappan ei ollut enää rento.
Hän oli hyvin itsepäinen.
Kysyin Rajkumarilta, miten Veerappan kohteli häntä.
"Veerappan käyttäytyy -
kuin pieni lapsi. Olemme tavallaan nyt ystäviä."
Ihmettelin sitä.
Hän sanoi: "Sieppauspäivänä satoi rankasti.
Matkalla yhdeltä vuorelta toiselle ylitimme joen.
Sadat sammakot kurnuttivat yhteen ääneen.
Se kuulosti hienolta. Yhtäkkiä kurnutus lakkasi.
Sitten yksi sammakko jatkoi -
ja toiset seurasivat.
Yksi toisensa jälkeen. Kaikki sammakot yhdessä.
Sitten ne lopettivat.
Kuunnellessani sammakoiden laulua -
tuntui, että luonnon musiikki on lumoavampaa kuin yksikään sinfonia.
Veerappan istui vieressäni. Kuuntelimme sitä kolme tuntia.
En ollut kokenut ennen mitään niin hienoa.
Nautin siitä todella paljon."
Seuraavana aamuna -
Veerappan asetti kymmenen ehtoa Rajkumarin vapautukselle.
Palasin takaisin hämmentyneenä.
Veerappan oli ennen siepannut -
metsäviranomaisia…
SILKKIKAUPPIAS VAPAUTETTIIN
…valokuvaajia ja turisteja.
Hän piti heitä tärkeinä ihmisinä,
mutta huomasi, ettei kostunut mitenkään sieppauksista.
Koska he olivat tavallisia ihmisiä.
LUNNASVAATIMUKSIIN EI SUOSTUTA
Rajkumarilla -
Veerappan tiesi saavansa johtajat polvilleen.
Valtaosassa vaatimuksia -
oli vivahdus aktivismia.
VEERAPPAN LEIMATTU TAMILIMIELISEKSI
Niissä oli vahva -
tamiliperspektiivi.
Se oli hieman ärsyttävää.
Rajkumar on kamppaillut kannadan puolesta ja kärsii nyt.
Emmekö voisi uhrautua hänen puolestaan?
Käskekää meidän mennä metsään tappamaan Veerappan.
Jos asiat eivät selviä -
parissa päivässä, mitä tahansa voi tapahtua.
Tamil Nadun ja Karnatakan asukkaiden välillä -
on aina ollut jännitteitä.
Satoja vuosia.
Ne korostuivat ja kärjistyivät -
molemminpuolisen poliittisen patsastelun takia.
Ongelma oli aina olemassa.
VEERAPPANIN 10 VAATIMUSTA
Oli selvää, että tietty ryhmä ihmisiä -
käytti Veerappania tamilimielisenä äänitorvenaan.
Asia oli mutkistumassa.
Kouluaikoina -
kuulimme etnisistä puhdistuksista -
tamileja vastaan Sri Lankassa vuonna 1983.
Sillä oli laaja vaikutus Tamil Nadussa.
Jos haluamme ratkaista nämä ongelmat,
se onnistuu -
itsenäisen Tamilin valtion avulla.
En voi puhua siitä sen tarkemmin.
Kerron vain pääkohdat.
Jos menen yksityiskohtiin,
siitä tulee tunnustukseni.
18. PÄIVÄ
Jää nähtäväksi, kuinka pian tohtori Rajkumar -
ja muut panttivangit vapautetaan.
Mitä hallitus tekee?
Miten he voivat antaa tämän jatkua?
TELEVISIOTOIMITTAJA
Odotimme koko ajan tietoa.
Sitten Gopal palasi ja piti ison lehdistötilaisuuden.
Koko media oli paikalla.
Iso juttu. Sitä ei voi sivuuttaa.
Hän oli toimittaja kuten me muutkin.
Hänellä oli oma lehti.
Mutta hänestä tuli kuuluisa.
Hän ansaitsee kunnian riskin ottamisesta.
Hän vaaransi henkensä.
Mutta mikä siinä kesti?
Helppo kysymys.
50. PÄIVÄ
On kulunut lähes 50 päivää siitä, kun tohtori Rajkumar -
ja kolme muuta joutuivat metsärosvo Veerappanin sieppaamiksi.
HALLITUKSEN PITÄÄ VAPAUTTAA TOHTORI RAJ
Halusimme Rajkumarin takaisin hinnalla millä hyvänsä.
Panimme Veerappanin vähentämään vaatimuksiaan ja toimme hänet tänne.
Neuvottelimme hallituksen kanssa ja saimme heidät samalle sivulle.
Yritin parhaani mukaan selittää hänelle.
Tämä on tamilien ongelma.
Rajan tilanne on kireä Tamilin kansalle.
Se toi mieleen Kaverijoen mellakat vuonna 1992.
Tamilien kimppuun käytiin, ja heidän kiinteistöjään poltettiin.
Miten tamilien käy, jos Rajkumarille sattuu jotain?
TAMILIVALLANPITÄJÄ
Kaksi kuukautta meni niin.
Tunsin, että jotain oli tehtävä.
Esimieheni kysyivät,
voisinko auttaa Rajkumarin vapautuksessa.
Kolathur Mani oli vaikutusvaltainen mies Tamil Nadussa.
Hän oli menestyvä vuokranantaja.
Ja tärkeä tamilipoliitikko.
Vuosina 1983 - 1986 -
vapautusjärjestön jäseniä koulutettiin hänen kotikaupungissaan.
Monet LTTE:n johtajat koulutettiin hänen pelloillaan.
Häntä kunnioitettiin niin paljon.
Kolathur Mani kuulemma saisi vakuutettua Veerappanin -
asioista, joista me emme.
Meidän käskettiin viedä hänet sinne.
Ennen lähtöä kuulimme uutisen.
Rajkumar oli lakannut ottamasta lääkkeitään.
Mitä jos panttivangille sattuisi jotain?
Se oli suurin huolenaiheemme.
Selitimme, missä määrin hallitus voisi suostua -
vaatimuksiin.
He istuivat tuntikaupalla keskustelemassa.
Joskus selittämiseen meni kuusi tuntia.
Sanoin Veerappanille jengeineen: "Tehkää päätös pian.
Kaikki pyyntönne liittyvät tamilien auttamiseen.
Jos Rajkumarille sattuu täällä jotain,
Tamilin kansa joutuu kärsimään."
Veerappan kysyi: "Mitä pitäisi tehdä?"
"Välttää mahdottomia vaatimuksia."
Veerappan sanoi, että kansainvälisen tuomioistuimen -
tulisi ratkaista Kaverijoen kiista.
Sanoimme ei.
Veerappan sanoi, että tamilin pitäisi olla Karnatakan toinen kieli.
Sanoimme ei.
Tosiasia oli,
että vaatimukset olivat naurettavia.
Hallitus ei voinut suostua niihin.
Juridisesti tai realistisesti.
Yhtä vaatimusta lukuun ottamatta.
Tämä ei ole fiktiota.
Se ei ole tarina.
Se on fakta.
Asiaan liittyi Shankar Bidari.
Tilanne oli kamala Shankar Bidarin -
astuttua kuvaan helmikuussa 1993.
LAKIMIES
Satoja ihmisiä pidätettiin -
muka Veerappanin tukemisesta.
Vaimoja, siskoja, veljiä, setiä…
Kantoivatko he aseita?
Olivatko he osallisina rikoksissa?
Siitä ei ollut todisteita.
Paitsi tunnustukset, jotka kirjoitti poliisi -
ja allekirjoitti Shankar Bidari.
Hän sai luvan vedota TADAan.
Terrorismin vastaiseen lakiin.
TADA-lakiin.
Se on drakoninen laki, jota sovelletaan vain terroristeihin,
jotka ovat aikeissa pelotella hallitusta.
Valitettavasti sitä käytettiin näihin kyläläisiin.
TADA!
Heidän avuttomuutensa…
Todellista avuttomuutta.
Kaikki ne ihmiset vankilassa.
Ei toivoakaan oikeudenkäynnistä lähitulevaisuudessa.
He olivat vankilassa kymmenen vuotta.
Mutta Rajkumarin sieppauksen jälkeen -
yksi Veerappanin vaatimuksista oli:
"Kaikki viattomat ihmiset,
jotka viruvat vankilassa minun nimissäni,
pitää vapauttaa."
Ja katsokaa, mitä tapahtui.
Yhtäkkiä hallituksesta oli tullut hyvin aktiivinen.
He miettivät, miten ne ihmiset voisi vapauttaa vankilasta.
Oli selvää, että Karnatakan hallitus -
yritti kaikkensa selvittääkseen sen sotkun.
He eivät välittäneet, pääsivätkö vangit vapaaksi.
Veerappan esitti vaatimuksen, ja hallitus suostui siihen.
Molemmat hallitukset ovat suostuneet -
vapauttamaan vangit takuita vastaan.
Jos hallitus suostuu vaatimukseen,
Rajkumar saattaa vapautua parin päivän sisällä.
Kaikki juttuun liittyvät -
olivat innoissaan, onnellisia ja helpottuneita,
että Rajkumar pääsisi vapaaksi.
Huomenna hänet vapautetaan. Huomenna.
Mysorelaiset ovat onnellisia.
Olimme onnellisia kuullessamme uutisen vapautuksesta.
Veerappanin miehet sanoivat, että vapautuisimme seuraavana päivänä.
He lähettäisivät Nakkheeranin, ja me voisimme lähteä.
He sanoivat: "Meillä ei ole enää ongelmia.
Meillä ei ole muita vaatimuksia.
Se oli ainoa päävaatimus."
Kaikki olivat onnellisia ja hyvällä tuulella.
Ajattelimme, että tilanne oli ohi.
"Pääsemme viimein kotiin. Ongelmat ovat takana."
He olivat onnellisia, että pääsisivät pian vapaiksi.
Veerappankin iloitsi.
Veerappan toi vettä lautasella.
Hän toi sokeria ja lehtiä.
Ja puristi niistä mehut.
Lautaselle pudonneet mehupisarat paisuivat kakuksi kymmenessä minuutissa.
He olivat löytäneet metsästä ihmeellisiä asioita.
En unohda sitä päivää koskaan.
Hän oli ylpeä tapahtumista.
Se oli harvinainen ja kallisarvoinen hetki.
Veerappan ei nukkunut vankiensa vieressä.
Mutta hän alkoi nukkua vieressämme.
Tarinassa on kuitenkin yllättävä käänne.
Shri Abdul KarIm,
jonka poika oli MM Hillsin poliisi Shakeel Ahmed,
teki valituksen korkeimmalle oikeudelle.
"Menetin poikani näiden syytettyjen takia.
Ohitammeko TADAn vain, jotta Rajkumar vapautuisi?
Hallitus toimii laittomasti.
Asiaa tulee lykätä."
Syytteet oltiin hylkäämässä -
roiston, konnan, lainsuojattoman painostuksesta.
Sellaista ei sallita tässä maassa.
Vangit olivat lukkojen takana.
Korkein oikeus määräsi, ettei heitä vapauteta.
Heitä ei vapautettu.
He ovat kärsimättömiä. Mitä sanotte karnatakalaisille?
Karnatakalaiset ovat menettämässä toivoaan.
Haluamme… Mikä on tapaamisen tulos?
Hänen käytöksensä muuttui täysin.
Hän ei voinut hillitä kiukkuaan.
Hän oli onnellinen, sitten hänen käytöksensä muuttui.
Hän nousi seisomaan.
"Eikö Rajkumarin kohtalolla ole väliä?"
Hän ei ollut puhunut niin ennen.
Koko jengi sanoi:
"Ammu yksi heistä.
Talibanit kaappaavat lentokoneita.
Tehdään jotain sellaista.
Lähetetään ammuttu ruumis heille."
Nagappa oli panttivankina Rajkumarin kanssa.
Veerappan sanoi:
"Hallitus kuuntelee vain, jos tapan yhden vangeista."
Nagappa kuuli sen.
Hän päätteli, kuka se henkilö olisi.
Ei Rajkumar eikä tämän vävy.
Nagappa oli vähiten tärkeä henkilö joukossa.
Hän siis valmistautui kuolemaan.
Kaikki nukkuivat.
Lähellä oli aina sirppi.
Nagappa otti sen.
Hän käveli Rajkumarin ja toisten ohi.
Hän meni telttaan -
ja nosti sirpin hyökätäkseen.
Hän löi sirpillä Veerappania.
Veerappan esti häntä.
Heräsimme. Emme nähneet mitään pimeydessä.
Veerappan näki haavat kädessään ja raivostui.
Hän käski toisten sitoa Nagappan.
Nagappa alkoi huutaa.
Veerappan käski olla hiljaa.
Kukaan ei ollut koskaan käynyt Veerappanin kimppuun.
Hän huusi,
että hänen olisi pitänyt tappaa vangit heti alussa.
Siinä vaiheessa -
Nagappan kädet oli sidottu, ja hän pyysi vettä.
Nakkheeran avasi siteet.
Hän avasi siteet katsellessamme.
Kukkulan laelta hän näki kylän.
Hän seurasi valoja, kunnes pääsi tielle.
Niin Nagappa pakeni.
Uskoin,
että olimme mennyttä.
Tuokaa hänet tänne. Tälle puolelle.
Välittömästi, tänne.
Hän kuulemma iski Veerappania sirpillä.
Jos tämä on totta,
ongelmasta on tainnut tulla hieman mutkikas.
Rajkumarin sukulaiset olivat tyytymättömiä.
He uskoivat, että Nagappan pako -
oli vaarantanut Rajkumarin hengen.
Emme tienneet, mitä Veerappan ajatteli.
Sanoimme Tamil Nadun pääministerille: "Tilanne on kireä.
Hän kykenee tappamaan ihmisiä empimättä.
Nopeuttakaa siis prosessia."
70. PÄIVÄ
Nagappan pako Veerappanin kynsistä -
oli erittäin huono asia.
Veerappania piti rauhoitella.
Ilmaa oli puhdistettava.
GOPAL: "NAGAPPA PILASI KAIKEN.
OLISIN PELASTANUT RAJKUMARIN"
Viidakosta ei kuulunut uutisia.
Oli pelottavan hiljaista.
Sitten Veerappan vaati korkean profiilin -
tamilimielistä Nedumarania luokseen.
Rajkumarin panttivankidraama on singonnut tämän entisen kansanedustajan -
ja separatistijohtajan parrasvaloihin.
Nedumaran voi nyt nauttia päivästään auringossa,
mutta jää nähtäväksi,
onnistuuko vaikea tehtävä.
Minä ja Sivasubramanian ajoimme motskareilla.
Nedumaran meni omalla Sumo-autollaan.
Autossa oli tarra "Tamilivaunut".
Kun he näkivät Nedumaranin, Rajkumar innostui.
Nedumaran selvisi keskustelusta hyvin.
Hänen poliittinen kokemuksensa näkyi selvästi.
Nedumaran sanoi jotain.
"Vapaa Tamilin valtio on kaikkien unelma.
Olen siitä samaa mieltä.
Mutta se ei toteudu sieppaamalla.
Odotit liikaa.
Mutta vaatimukset ovat saaneet julkisuutta.
Kukaan ei puhunut tästä ennen.
Nyt he puhuvat ja kirjoittavat siitä."
Nedumaran kutsui sitä voitoksi.
"Vaatimuksiisi ei silti suostuta."
Hän vakuutti koko jengin. Kaikki olivat vakuuttuneita.
Veerappan puhui minulle kahden kesken.
Hän kertoi jo saamistaan lunnaista.
Tullessamme sihteeristön toimistosta -
toimittajat kysyivät, paljonko rahaa Veerappan pyysi.
Valehtelimme, emme olisi mukana, jos kyse olisi rahasta.
Kymmenen vaatimuksen lisäksi -
Veerappan esitti myös 11. vaatimuksen.
"Tarvitsen tuhat crorea", sanoi Veerappan.
Emme osanneet kuvitellakaan tuhatta crorea.
Hänellä oli yksinkertainen selitys.
"Tarvitsen vain sata crorea käteisenä. Antakaa loput kultaharkkoina."
Hän sanoi jopa, että kultaharkot tulisi sulattaa -
palloksi ja tuoda hänelle kuorma-autossa.
Neuvottelujen jälkeen hän suostui sataan croreen.
Sanoimme sen olevan mahdotonta.
Ei ole totta.
Haluan tehdä tämän selväksi.
Kuulin, että summa oli kymmenen crorea.
Valitettavaa, että valtio joutui suostumaan sellaiseen.
Suvereeni valtio -
antoi sellaisen määrän rahaa roistolle.
Se on ikävä asia.
Lopulta vain rahalla oli väliä.
Ei tamiliaatteilla.
Lopulta vain raha oli tärkeää.
Raha puhui.
NEDUMARAN: HYVIÄ UUTISIA RAJKUMARISTA ILTAAN MENNESSÄ
90. PÄIVÄ
Luin sanomalehdestä, että Veerappan -
oli esittänyt paljon vaatimuksia.
Hänen vaimonsa oli poliisin hallussa. Hän ei esittänyt vaatimuksia.
Hän ei vaatinut hallitusta näyttämään vaimoaan ja lastaan.
Siihen olisi suostuttu.
Olin poliisin hallussa noin kahdeksan vuotta.
En tuntenut muita heidän lisäkseen.
En tuntenut ketään. En voinut mennä minnekään, puhua kenellekään.
En voinut muuta kuin pyytää heiltä apua.
Kahdeksan vuotta toivoin,
ettei mieheni luopuisi minusta.
Ajattelin hänen etsivän vanhempani.
Kysyvän, missä olin ja mitä tein.
Äitini sanoi: "Ei, kultaseni. Hän ei käynyt.
Hän ei käynyt kysymässä sinusta."
Mieheni oli vihainen eikä halunnut nähdä minua.
Luuli, että olin poliisin puolella.
Hän uskoi syvästi, että hänen vaimostaan -
oli tullut poliisin ystävä.
Tamilimieliset yrittivät puhua hänelle järkeä.
"Se ei ole vaimosi syytä.
Hän joutuu vastuuseen teoistasi.
Sinun on muutettava mielesi.
Soita hänelle ja puhu hänen kanssaan."
Vasta sitten hän päätti tavata meidät.
Minä ja tyttäremme seisoimme parin metrin päässä.
Vidhya pelästyi isänsä viiksiä.
Hän ei mennyt lähelle.
Oli pimeää, emmekä nähneet mitään.
Tyttö pelästyi nähtyään isänsä.
Kukkulan juurelle rakennettiin kokko.
Mieheni puhui minulle viimein tarjotessaan keksiä.
Hän antoi yhden minulle ja lapselle.
"Menit poliisin puolelle, eikö niin?"
Sanoin: "Ymmärsit väärin.
En puukota sinua koskaan selkään."
Sanoin niin itkien.
"Monen vuoden ajan -
et välittänyt minusta.
Et vaivautunut tarkastamaan vointiani.
Et välittänyt minusta.
Ajattelitko sitä edes?"
Hän tunsi syyllisyyttä.
Aamulla Vidhya ei halunnut vieläkään mennä lähelle häntä,
mutta halusi puhua hänelle.
Hän kutsui isäänsä ensi kertaa isäksi.
Istuimme mieheni ympärillä hänen puhuessaan.
Tyttäremme nukkui hänen sylissään.
Se kosketti miestäni.
Hän tunsi rakkautta -
lastaan kohtaan.
Hän tajusi tehneensä virheen.
Nämä tapaamiset saivat hänet muuttamaan mielensä -
ja herättivät hänessä uusia ajatuksia.
Hän kertoi minulle jotain avoimesti.
"Haluan rauhallisen elämän perheeni kanssa."
Sellaiset ajatukset aiheuttavat ongelmia -
vallankumouksellisen elämässä.
Mielenmuutos pakotti meidät -
katkaisemaan suhteemme häneen.
Hän puristi käsiään ilmaistakseen, kuinka vaikea tilanne oli.
Tuntui kuin hän olisi murskannut sydämeni.
Tuntui, että hylkäsin hänet.
Mietin, miten hänen elämänsä menisi.
Suuri taistelija,
joka vaati ihmisille oikeuksia -
ja joka suojeli rajoja.
Menettikö yhteiskunta juuri yhden urheimmista sotureistaan?
Se oli surullinen ja masentava päivä.
108. PÄIVÄ
Rajkumar oli jotenkin erilainen.
Emme keksineet miten.
Silloin Veerappan kertoi Rajkumarin uudesta hiusväristä.
Hän halusi Rajkumarin näyttävän sulhaselta.
Rajkumar laittoi riipuksen Veerappanille.
"Olet aina turvassa", hän sanoi -
ja laittoi pyhää tuhkaa Veerappanin otsaan.
Sitten he halasivat ja itkivät.
RAJKUMAR PALAA 108 PÄIVÄN JÄLKEEN
Palattuamme tuntui kuin olisimme olleet taivaassa.
"Palasimmeko?
Mitä täällä tapahtui? Palasimmeko todella?"
Mietimme vain:
"Olemmeko palanneet?"
En unohda sitä koskaan.
Hetki sitten…
HALLINTO ON JUMALAN TYÖTÄ
…Tamil Nadun pääministeri kertoi,
että tohtori Rajkumar ja Nagesh -
ovat päässeet vapaaksi.
Viimeinkin koitti päivä, jolloin Rajkumar vapautettiin.
Se oli iloisin päivä pitkään aikaan.
Rajkumar oli viimein palannut Karnatakaan.
Kaikki oli hyvin.
Mitä Veerappanille tapahtui?
Hän pakeni tapansa mukaan tuntemattoman viidakon syvyyksiin.
Kaikki vaikuttivat väsyneiltä.
Hallitus,
STF,
koko Intia.
Koko valtionhallinto -
halusi epätoivoisesti tehdä lopun Veerappanin toiminnasta.
He tekisivät mitä vain onnistuakseen siinä.
Vaimokullalleni -
rakkaudella ja kiintymyksellä.
Kuuntelin lähettämäsi kasetin.
Kun lähetät kasetteja,
jos lähetät niitä useampia,
merkitse ne numeroin yksi, kaksi, kolme ja niin edelleen.
Lähettämissäsi kaseteissa ei ollut numeroita.
Kuuntelin kasetit väärässä järjestyksessä ja hämmennyin.
Älä tee niin.
Kirjoitin sinulle annettavaan kasettiin "Mu".
"Mu" niin kuin Muthu, nimesi.
Se on tarkoitettu sinulle.
Muthu, tämä on sinulle.
Sanomasi pitää paikkansa. Ei kysymystäkään siitä.
Älä ole pettynyt minuun.
Elän ja tienaan rahaa vain sinua ja kahta tytärtäni varten.
Mitä muutakaan tekisin rahoilla?
Vidhya puhui myös.
Hän sanoi haluavansa tavata minut.
Minäkin haluan tavata tyttäreni.
Toivottavasti vielä koittaa päivä, jolloin lapsemme vievät meidät ajelulle.
Istumme takapenkillä. Vihollisemme näkevät sen.
Sitä minä toivon.
Olen miettinyt maailmanmenoa. Satun olemaan tänään metsässä.
Olethan varovainen.
Ne paskiaiset pitävät sinua silmällä.
Emme ole jouten. Teemme tarvittavaa työtä.
Kokoan tarvittavat aseet ja miehet.
Odotan innolla -
isompia aseita.
Lähdemme pian maasta.
Se tapahtuu pian.
Suunnitelma on käynnissä.
Tekstitys: Katri Martomaa