Politiet i Karnataka slog mig med stave.
De knuste begge mine knæ.
De bandt mine hænder med reb og hejste mig op med et hejseværk.
De gav stød der, hvor babyen drikker mælk fra.
De fik en mand til at give mig stød på mine kønsorganer.
Jeg måtte kravle på røven derefter.
Historierne spredte sig nok til at nå frem til Tamil Nadu Politi.
De begyndte at spørge om, hvad der foregik der.
Derefter sendte de to politifolk til at beskytte mig.
De tog mig med i retten.
"Fortæl retten, at du vil blive hos politiet.
Hvis du ikke siger det, så efterlader vi dig i retten.
Karnataka Politi vil få dig tilbage.
De vil tage dig og gøre, hvad de vil. Vi er ikke ansvarlige."
Jeg fortalte politiet alt.
"Vi boede her på dette tidspunkt.
Da det skete, var banden her."
Hvad kunne jeg gøre?
VEERAPPANS KONE
De bad mig tale, og det var jeg nødt til.
En dag kom min mor og min søster
med min ældste datter for at møde mig.
Hun vidste ikke, at jeg var hendes mor.
Jeg spurgte hende, om hun ville have et bad. Hun sagde ja.
Jeg tog hende med på badeværelset og gav hende et bad.
Hun havde leget i mudderet den dag,
så hendes hår var fuldt af mudder.
Jeg fik dårlig samvittighed, da jeg så hende.
Jeg ville være sammen med min mand,
men jeg besluttede at bo sammen med mine børn.
Det, der definerer hele historien, er mandens psyke.
Jeg er overbevist om, at hans hjerne fungerede
helt anderledes…
UNDERSØGENDE JOURNALIST
…sammenlignet med ethvert andet menneske.
FØRER FLOKKEN GENNEM JUNGLEN; SKUDTRÆNING
Hans bandes styrke var svækket.
De fleste af hans kumpaner var enten blevet anholdt eller skudt.
Han stoppede cyklussen af vold og ødelæggelse.
Alt var stille.
Og det skabte megen frygt.
Det skabte mange spændinger.
Den periode på over to år, hvor Veerappan var stille,
blev altid tolket som
stilhed før stormen.
Han planlægger noget stort.
Og det forbereder han sig på.
I en af hans lejre
fandt vi de oversatte udgaver
af Che Guevaras litteratur.
Så vi vidste, der var forhandlinger i gang mellem Veerappan
og en militant gruppe.
KAPITEL 3 - OPRØREREN
Når regeringen og statsmedierne stempler nogen som kriminel,
må man se nøje på grundene til,
at sådanne forbrydelser sker.
Var han født kriminel, eller blev han forvandlet til en?
TIDLIGERE TAMILSK MILITSSOLDAT
I Tamil Nadu var Veerappan kendt som en modig mand, en vovehals, et geni.
En mand, der kæmpede mod uretfærdighed,
men vi forstod det bedre, da vi mødte ham.
Da vi mødte Veerappan første gang,
var han ked af, at han ikke kunne gøre noget
for de uskyldige liv, der var påvirket,
og vi ville gerne
rådgive ham.
Vi havde en organisation,
et regelsæt, en filosofi,
FIL: LTTE-TRÆNING
Tamil Nadus Befrielseshær.
Det tamilske folks rettigheder, vores sprog,
vores kultur og vores område blev udnyttet.
Tamil Nadus Befrielseshær kæmpede for en løsning på disse problemer.
Vi havde også nogle politiske behov.
Vi forestillede os, at Veerappans skove
kunne være base for vores bevægelses aktiviteter.
Veerappan var interesseret og inspireret af ideen.
Vi lærte ham om historien bag flere revolutionære bevægelser
og de ledere, der anførte dem,
og gav ham nogle bøger.
Prabhakarans livshistorie, hans kamp for Tamil Eelam…
Che Guevaras historie.
Fidel Castro, Karl Marx, Lenin, Mao Zedong, Ho Chi Minh.
"Du burde blive til
en leder som dem."
Han blev en ny mand.
Han ville stoppe alle de ting, han havde gjort i sit liv
og gøre noget nyt,
noget revolutionært.
Vi fik troværdige oplysninger om, at han sagde:
"Jeg vil tage én mand.
Og hvis jeg får ham,
vil regeringscheferne i begge stater…"
Han mente Karnataka og Tamil Nadu.
"…komme kravlende til mig."
Jeg sagde til den ledende officer:
"Jeg har grund til at tro,
at han planlægger at kidnappe en meget vigtig person."
Han grinte og sagde: "Lad ham kidnappe."
Han var så selvtilfreds, ubekymret og skødesløs.
Han sagde: "Lad ham kidnappe.
Regeringen vil lære, hvor vigtig STF er."
Om aftenen den 30. juli 2000
spiste Rajkumar middag med sin kone
og var ved at være klar til at gå i seng.
Så kom Veerappan ind.
Med et gevær slænget over skulderen.
De, der var til stede, var lamslåede.
Og på ingen tid
smeltede Veerappan, med sin store fangst Rajkumar,
sammen med mørket udenfor huset.
I aftes omkring klokken 21.30
blev dr. Rajkumars hus
efter aftensmaden
omringet af Veerappan og hans bande…
Regeringschefen offentliggjorde, at søndag aften kl. 21.30
blev dr. Rajkumar og tre af hans kolleger,
hr. S.A. Govindaraj, hr. Nagesh og hr. Nagappa
kidnappet fra deres bondehus i Tamil Nadu.
DAG 01
I Bangalore, hovedstaden i staten Karnataka,
bredte nyheden sig som en steppebrand.
Telefonnetværket var overbelastet i to til tre timer.
Og folk var strandet i lufthavne
og på togstationer og busstationer,
fordi hele byen gik i stå.
Vi stod overfor
en af de mest chokerende hændelser i Karnatakas historie.
Fordi sådan var manden Rajkumar…
Den største stjerne i Karnatakas filmindustri.
FILMSTJERNE I KARNATAKA
En mand, der var elsket,
respekteret,
efterlignet
og feteret i årtier.
En filmstjerne, der var forgudet af alle borgere i Karnataka.
En kunstner af en sjælden kaliber.
En person med uhørt disciplin.
En mand med en sjælden karakter.
Dette er Rajkumar.
Som en helgen
eller en romantisk helt
er han uden sidestykke.
De karakterer, han spillede…
Mor.
…de roller, han spillede,
var så anstændige og ærlige.
Han var kulturel ambassadør for Karnataka.
Kendt for sin stærke moral både på skærmen og i sit liv.
Udgivelsen af en Rajkumar-film i Karnataka
var en tid med glæde og fest.
Higen efter billetter.
Stemningen foran biograferne.
De store, myldrende menneskemængder.
Og den ubeskrivelige glæde ved endelig at komme ind i biograferne,
sætte sig ned og se Rajkumar komme til live på skærmen.
At tænke sig, at sådan en mand
var et uheldigt, hjælpeløst offer
for en djævelsk, tamiltalende bandit som Veerappan,
var uacceptabelt
for alle i Karnataka.
Den første sætning, regeringschefen sagde til mig, var:
"Hr. Arkesh, hvad gør vi?"
Jeg kunne se smerten i hans ansigt.
Jeg foreslog ham at med hjælp fra NSG-specialsoldater,
National Security Guard-specialsoldater,
kunne jeg foretage et præcist angreb og få Rajkumar løsladt.
Han sagde: "Fortæl mig ærligt, hvor stor risikoen er for,
at hr. Rajkumar mister livet?"
Jeg sagde: "Uanset hvilke foranstaltninger, vi tager,
så er der mindst 20 procent chance for, at han mister livet i denne aktion."
Han sagde:
"Jeg kan ikke engang acceptere en procent risiko, for at han dør."
Veerappan udfører sit mest vovede gidseldrama.
Luften var tyk af vrede.
MYSORE FILMDISTRIBUTØRER
Man kommer ikke udenom,
at det er mangel på politisk vilje på begge sider af grænsen,
der har resulteret i den nuværende gidseltagning.
Statsadministrationen, politiet, regeringen,
de var alle fortabte.
Lige nu
har regeringen sin egen strategi.
Regeringen har udarbejdet en slags strategi…
De havde ingen anelse om, hvad de burde gøre.
Der har allerede været flere voldsepisoder.
Midt i den anspændte situation har skolerne
erklæret, at de holder ferielukket.
Begge regeringer burde handle øjeblikkeligt.
De bør løslades med det samme.
Så regeringen begyndte at være meget forsigtig.
Og det første, den gjorde, var at trække STF tilbage fra området.
Alle missioner for at fange Veerappan er blevet afblæst.
Nu havde Veerappan overtaget.
Han begyndte at bestemme.
Og han forlangte, at der blev sendt en repræsentant ud.
S.M. Krishna, regeringschefen i Karnataka på det tidspunkt,
fløj til Chennai,
hovedstaden i Tamil Nadu,
for at mødes med regeringschef Karunanidhi der.
Jeg er kommet med en særlig anmodning til regeringschefen
om at sende en repræsentant på vores vegne.
Og finde ud af, hvad han vil.
Vi har netop modtaget nyt fra Chennai om, at R.R. Gopal,
redaktøren for magasinet Nakkheeran…
Nakkheeran Gopal havde en vis fortrolighed med Veerappan.
Han havde forhandlet om løsladelsen af ni skovarbejdere,
der var blevet kidnappet af Veerappan få år forinden.
Vi har præsenteret jer for en 100 procent succesrate.
Jeg prøver ikke at prale af det.
En mand som Nakkheeran Gopal
ville helt bestemt kunne tale Veerappan til fornuft
og overbevise ham om, at Rajkumar
var en alt for stor personlighed at have med at gøre.
Det føltes, som om vi var får, der blev trukket afsted.
Veerappan sagde, at hvis nogen lavede en lyd,
ville han skyde Rajkumar.
HOLDT SOM GIDSEL: URO I HELE STATEN
GIDSEL
Vi var rædselsslagne.
Rajkumar spurgte:
"Du ville have Rajkumar, ikke?
Jeg bliver, men lad disse tre mænd gå.
Skyd mig, hvis du vil."
Som jeg havde forstået, var Veerappan en meget ond mand,
en morder.
Vi fik ikke megen søvn på grund af frygten for,
at han ville gøre noget.
Om natten plejede han at lytte til nyhederne…
PANTEREN I SANDELSKOVEN
BBC News… Han gik aldrig glip af noget.
Det blev annonceret, at Nakkheeran skulle komme.
DAG 08
Regeringschefen i Karnataka, S.M. Krishna, bekræftede,
at Gopal, redaktør for et tamilsk magasin, er rejst ud på sin mission.
Regeringen vil forhandle med Veerappan for at redde Rajkumar…
FOTOJOURNALIST
…og de har besluttet at sende vores journalisthold som repræsentanter.
Det regnede kraftigt.
Vi var bange 24 timer i døgnet.
Lynnedslag.
Regn.
Der var tusindvis af elefanter.
Tigre, geparder.
Hvordan skulle Rajkumar overleve i dette ugæstfrie terræn?
Han var ældre. Han var 71 år.
Hvordan skal han klare kulden?
Det var 15 kilometer inde i skoven.
Veerappan var ikke afslappet som før.
Han var meget stædig.
Jeg talte med Rajkumar og spurgte, hvordan Veerappan behandlede ham.
Rajkumar sagde: "Veerappan er
som et lille barn, og vi er nærmest venner nu."
"Hvordan?"
Han sagde: "Det regnede kraftigt den dag, jeg blev kidnappet.
På vejen fra en bakke til en anden krydsede vi en bæk.
Hundredvis af frøer begyndte at kvække i kor.
Det var så idyllisk for ørerne. Pludselig holdt de alle op.
Og så begyndte én enkelt frø igen,
og de andre frøer fulgte trop.
En efter en. Alle frøerne i kor igen.
Pludselig holdt de op.
Ved at lytte til de frøers sang
følte jeg, at naturens musik var mere betagende end en symfoni.
Veerappan sad sammen med mig, og vi lyttede til det i tre timer.
Jeg har aldrig haft en så stor oplevelse i hele mit liv,
og den gav mig stor glæde."
Næste morgen
stillede Veerappan ti krav for Rajkumars løsladelse.
Jeg skyndte mig forvirret tilbage.
I Veerappans tidligere kidnapninger
tog han skovpersonale…
SILKEHANDLER LØSLADT
…han kidnappede fotografer og turister
i den tro, at de var vigtige,
og indså, at de kidnapninger ikke gav resultater.
Fordi de var almindelige mennesker.
VEERAPPANS KRAV OM LØSESUM AFSLÅET
Men med Rajkumar
vidste Veerappan, at regeringscheferne ville tigge og bede.
De fleste af de fremsatte krav
havde et aktivistisk aspekt.
VEERAPPAN STEMPLES NU SOM TAMILSK NATIONALIST
Der var en meget alvorlig
tamilsk vinkel på det.
Og det var lidt irriterende.
Han har kæmpet for Kannada, og nu lider han der.
Kan vi give ham vores liv?
Send os i skoven for at dræbe Veerappan.
Hvis det ikke løses ordentligt
indenfor en dag eller to, kan alt ske.
Der har altid været ulmende spændinger
mellem folk i Tamil Nadu og Karnataka.
I hundredvis af år.
De blev fremhævet og forværret
af visse politiske optrin på begge sider.
Så problemet har altid været der.
VEERAPPANS TI KRAV
Og det var tydeligt, at der var en gruppe mennesker,
der brugte Veerappan som deres pro-tamilske talerør.
Det var begyndt at blive kompliceret.
Da jeg gik i skole,
hørte vi om den etniske udrensning
mod tamilere i Sri Lanka i 1983.
Det havde en omfattende indvirkning i Tamil Nadu.
Hvis vi vil have en løsning på alle disse problemer,
vil vi kunne opnå det
gennem en uafhængig, selvstændig tamilsk stat.
Jeg kan ikke komme det nærmere,
derfor taler jeg ikke om detaljerne.
For hvis jeg går i detaljer,
bliver det min tilståelse.
DAG 18
Det er stadig uvist, hvornår dr. Rajkumar
og de tre andre gidsler bliver løsladt af Veerappan.
Hvad laver regeringen?
Hvordan kan de tillade, at dette fortsætter sådan?
TV-JOURNALIST
Vi ventede i en uendelighed på information.
Så kom Gopal, og han holdt sin store pressekonference.
Og alle medierne var der.
En stor historie.
Han var journalist som os.
Han havde sit eget magasin.
Men han blev pludselig berømt.
Han fortjener al ære for at løbe en risiko,
en personlig risiko for sin sikkerhed.
Men hvorfor tager det så lang tid?
Et simpelt spørgsmål.
DAG 50
Det er næsten 50 dage siden, dr. Rajkumar
og tre andre blev kidnappet af skovbanditten Veerappan.
LAD CENTRALREGERINGEN FÅ DR. RAJ FRI
Vi ville have Rajkumar tilbage for enhver pris.
Så vi fik Veerappan til at sænke sine krav og tog ham med herned,
og vi forhandlede med regeringen og fik dem til at blive enige.
Jeg gjorde mit bedste for at forklare ham det.
Det er en sag for det tamilske folk.
Der er spændinger på grænsen for det tamilske folk.
Det mindede os om de optøjer, der skete i 1991 om Cauvery-floden.
Tamilere blev angrebet, og deres ejendomme blev brændt.
Hvad sker der, hvis der sker noget med Rajkumar?
TAMILSK POLITIKER
To måneder gik på denne måde.
Jeg følte, der måtte gøres noget.
Embedsmændene spurgte:
"Kan du på nogen måde hjælpe os med at få Rajkumar tilbage?"
Kolathur Mani var en meget magtfuld mand i Tamil Nadu.
Han var en succesfuld udlejer.
Og en meget vigtig tamilsk politiker.
Fra 1983 til 1986
blev LTTE-personel trænet i hans hjemby Kolathur.
Mange vigtige ledere i LTTE blev trænet på hans marker.
Det var den respekt og udstråling, han havde.
Vi fik besked om, at Kolathur Mani ville kunne overbevise Veerappan
på områder, vi ikke kunne.
Vi blev bedt om at tage Kolathur Mani med.
Før vi tog afsted, fik vi en nyhed.
Rajkumar var holdt op med at tage sin medicin.
Hvad, hvis der sker noget med et gidsel?
Det var vores største frygt.
Hver dag forklarede vi, i hvilken udstrækning kravene
kunne imødekommes af regeringen.
De sad sammen og diskuterede i timevis.
Nogle gange tog det seks timer at forklare.
Jeg sagde til Veerappan og banden: "Træf jeres beslutning snart.
Jeres anmodninger handler om at hjælpe tamilerne.
Hvis der sker noget med Rajkumar her,
så forestil jer, hvad der sker med tamilerne."
Veerappan spurgte: "Hvad mener du, vi skal gøre?"
"Undgå at insistere på umulige krav."
Veerappan har sagt, vi bør gå til Den Internationale Domstol
for at afgøre Cauvery-sagen.
Vi har sagt nej!
Veerappan sagde, tamil skal være det andet officielle sprog i Karnataka.
Vi har sagt nej!
Sagen var,
at kravene var absurde og latterlige.
Ingen af disse krav kunne imødekommes af regeringen.
Juridisk eller realistisk.
Bortset fra ét krav.
Det, jeg fortæller dig, er ikke opdigtet.
Det er ikke en historie.
Det er fakta.
Den, der var interesseret her, var Shankar Bidari.
Situationen, efter Shankar Bidari
kom ind i billedet i februar 1993, var rædselsfuld.
FORSVARSADVOKAT
Hundredvis blev anholdt
og anklaget for at støtte Veerappan.
Koner, søstre, brødre, onkler, alle.
Bar de våben?
Deltog de i en forbrydelse?
Ingen beviser!
Kun deres tilståelse, som var skrevet af politiet
og underskrevet af Bidari.
Han fik tilladelse til at bruge TADA-bestemmelserne.
Loven om forebyggelse af terrorisme og oprørske aktiviteter.
TADA-loven.
Det er en hård lov kun til håndtering af terrorister,
der har til hensigt at true den etablerede regering.
Desværre blev den påduttet disse landsbybeboere.
TADA!
Deres hjælpeløshed…
Virkelig hjælpeløshed.
Alle disse mennesker visnede hen i fængslet.
Intet håb om at afslutte en retssag i nærmeste fremtid.
Holdt dem i fængsel i ti år.
Men da Rajkumar blev kidnappet,
var et af Veerappans krav:
"Alle de uskyldige mennesker,
der visner hen i fængsel i mit navn,
skal løslades."
Og se på skæbnen.
Pludselig blev regeringen meget aktiv.
De undersøgte, hvordan disse personer kunne blive løsladt.
Det var tydeligt, at Karnatakas regering
gjorde, hvad den kunne for at komme ud af dette rod.
De havde været ligeglade, hvis fangerne var blevet løsladt.
Så Veerappan fremsatte kravet, og regeringen sagde: "Ja."
Begge regeringer er blevet enige om at undersøge
løsladelse af fangerne mod kaution.
Hvis dette krav imødekommes af regeringen,
kan Rajkumar blive løsladt om en dag eller to.
Alle som beskæftigede sig med Rajkumars kidnapning.
De var alle begejstrede, glade og lettede over,
at Rajkumar skulle løslades.
I morgen bliver han løsladt. I morgen.
Borgerne i Mysore er meget glade.
Vi blev glade, da nyheden om deres løsladelse kom.
Alle Veerappans mænd fortalte os, at vi ville blive løsladt næste dag.
At de ville sende Nakkheeran, og vi ville blive sluppet fri.
De sagde: "Vi har ikke flere problemer.
Vi har ikke andre krav.
Det var det vigtigste krav."
Den dag var alle glade og i godt humør.
Vi tænkte: "Det er overstået.
Vi kommer endelig tilbage. Der bliver ikke mere ballade."
De var glade for, at de skulle løslades om en dag eller to.
Veerappan var også glad.
Veerappan kom med vand i et fad.
Han kom med sukker og blade.
Og klemte saften ud.
Da få dråber af saften ramte fadet, blev det som en kage på ti minutter.
De havde opdaget mirakuløse ting i skoven.
Jeg vil aldrig glemme den dag.
Han må have følt sig moralsk overlegen.
Det var et sjældent og dyrebart øjeblik.
Veerappan sov aldrig ved siden af dem, han kidnappede.
Men han begyndte at sove ved siden af os.
Men her er en uventet drejning i historien.
En vis shri Abdul Karim,
hvis søn var Shakeel Ahmed, politiassistenten i MM Hills Politi,
gik pludselig til højesteretten, indgav en appel:
"Jeg mistede min søn på grund af disse anklagede personer.
Tilbagerulning af TADA, kun for at få Rajkumar løsladt?
Denne type regeringshandling er ulovlig.
Så det må droppes og øjeblikkeligt suspenderes."
Sagerne mod gerningsmændene blev droppet
under pres fra en bandit, en skurk, en røver.
Sådanne ting kan ikke tillades i dette land.
TADA-fangerne holdes fængslet.
Højesteretten har besluttet, at de ikke bliver løsladt.
De bliver ikke løsladt.
De er utålmodige, hvad har du at sige til Karnatakas folk?
Karnatakas folk mister troen, de mister håbet.
Nu vil vi høre, hvad er resultatet af dette møde?
Hans adfærd ændrede sig.
Han kunne ikke styre sin vrede.
Selvom han havde været glad, så ændrede hans udstråling sig.
Han rejste sig med det samme.
"Er det lige meget, om der sker noget med Rajkumar?"
Han havde aldrig talt sådan før.
Hele banden sagde:
"Skyd en af dem.
Som Talebans flykapringer.
Lad os gøre noget, der minder om det.
Lad os skyde en af de fire og sende ham."
Nagappa var et gidsel sammen med dr. Rajkumar.
Da Veerappan sagde:
"Regeringen vil først lytte, når jeg dræber en af fangerne,"
så hørte Nagappa det.
Han regnede ud, hvem det kunne være.
Ikke Rajkumar. Ikke hans svigersøn.
Og den mindst vigtige i hierarkiet var Nagappa.
Så Nagappa forberedte sig på døden.
Alle sov.
Der lå altid en krumkniv i nærheden.
Nagappa samlede det op.
Han gik forbi Rajkumar og alle de andre.
Han gik ind i teltet
og hævede kniven for at angribe.
Han svingede krumkniven mod Veerappan.
Veerappan greb fat i ham.
Vi vågnede. Det var så mørkt, at vi ikke kunne se.
Veerappan så snittene i sin hånd og blev rasende.
Han bad dem binde Nagappa.
Nagappa begyndte at råbe.
Veerappan sagde: "Lad være at skrige."
Ingen havde nogensinde slået Veerappan eller fået ham til at bløde før.
Veerappan råbte,
at de blev behandlet for godt og burde være døde.
På det tidspunkt
var Nagappas hænder bundet, og han bad om vand.
Nakkheeran bandt knuderne op.
Han bandt dem op, mens vi så på.
Fra toppen af bakken kunne han se en by.
Han fulgte lyset, til han nåede vejen.
Det var sådan, Nagappa flygtede.
Jeg troede,
vi var fortabte.
Før ham herhen. Denne side.
Nu, her.
Han skulle efter sigende have angrebet Veerappan med en segl.
Hvis hans udtalelse om, at han angreb Veerappan, er sand,
så vil jeg mene, at situationen er blevet kompliceret.
Rajkumars familie var meget ulykkelige.
De mente, at Nagappas flugt
satte Rajkumars liv i stor fare.
Vi kan aldrig forudse Veerappans sindsstemning.
Vi sagde til Tamil Nadus regeringschef: "Situationen er anspændt.
Han er i stand til at dræbe uden at tænke over det.
Så vær venlig at handle hurtigt."
DAG 70
Nagappas flugt ud af Veerappans kløer
var en meget skidt udvikling.
Veerappan måtte beroliges.
Luften måtte renses.
NAGAPPA ØDELAGDE DET, SIGER GOPAL
'JEG HAVDE FÅET RAJKUMAR FRI'
Der kom intet nyt fra junglen.
Der var uhyggeligt stille.
Og så krævede Veerappan, at den mest kendte
tamilske nationalist Nedumaran skulle være den nye repræsentant.
Rajkumar-gidseldramaet har bragt det tidligere kongresmedlem,
som nu er tamilsk separatistleder, i rampelyset.
Politikeren nyder populariteten nu,
men om han kan bevare den,
finder vi ud af snart.
Sivasubramanian og jeg tog derhen på motorcykler.
Nedumaran kørte i sin egen Sumo-bil.
På bilen stod der: "Tamilsk Vogn".
Da de så Nedumaran, fik Rajkumar mere tiltro.
Nedumaran håndterede diskussionen godt.
Jeg kunne se hans politiske ekspertise.
Nedumaran sagde noget.
"En fri tamilsk stat er alles drøm.
Det er vi enige om.
Men du kan ikke opnå det med en enkelt kidnapning.
Du forventede for meget.
Til gengæld er disse krav nu berømte.
Ingen talte om kravene,
men nu vil de tale om dem og skrive om dem.
Det er en lille sejr,
men forvent ikke, at de bliver opfyldt."
Han overbeviste dem alle. Og de blev overbevist.
Veerappan tog mig så til side.
Der fortalte han mig om den løsesum, de allerede havde fået.
Når vi kom ud fra kontoret,
spurgte journalisterne: "Hvor mange penge bad Veerappan om?"
Vi løj og sagde, det ikke handlede om penge.
Udover de ti krav
stillede Veerappan også et 11. krav.
"Jeg vil have ti milliarder rupier," sagde Veerappan.
Vi kunne ikke forestille os ti milliarder.
Han gav en simpel forklaring.
Han sagde: "Kun en milliard i kontanter. Giv mig guldbarrer for resten."
Han sagde endda, at guldbarrerne burde smeltes sammen
til en stor kugle og leveres til ham.
Efter forhandlingen gik han ned på en milliard.
Vi sagde: "En milliard er umulig."
Usandt.
Det vil jeg gerne slå helt fast.
Jeg hørte, at beløbet var 100 millioner.
Det er uheldigt, at staten måtte give efter.
En selvstændig stat,
der går med til denne slags handel med en bandit.
Det er meget smerteligt.
I sidste ende var det penge, der betød noget.
Ingen tamilsk sag betød noget.
I sidste ende var det penge.
Pengene var afgørende.
'GODT NYT OM DR. RAJ INDEN I AFTEN': NEDUMARAN
DAG 90
Jeg læste i avisen, at Veerappan
havde så mange krav.
Hans kone var i politiets varetægt. Han stillede ikke krav om,
at regeringen skulle vise hans kone og barn.
Havde han stillet det krav, var det sket.
Jeg var i politiets varetægt i otte år.
Jeg kendte ingen udover dem.
Jeg måtte ikke gå ud. Jeg måtte ikke tale med nogen.
Der var ingen anden måde end at bede om deres hjælp.
I otte år håbede jeg,
at min mand ikke ville give slip på mig.
Jeg troede, han ville finde mine forældre
og spørge, hvor jeg var, hvad jeg lavede.
Min mor sagde: "Nej, min kære. Han kom ikke.
Han kom aldrig for at spørge til dig."
Han var vred og fast besluttet på ikke at se mig.
Han troede, jeg holdt med politiet.
Han havde en idé om, at hans kone
var blevet venner med politiet.
De tamilske nationalister prøvede at tale ham til fornuft.
"Det er ikke hendes skyld.
Hun vil blive straffet for dine handlinger.
Du må skifte mening.
Ring til hende, og tal med hende."
Kun derefter besluttede han at møde os.
Vores datter og jeg stod få meter væk.
Vidhya blev bange for sin fars overskæg.
Hun gik aldrig tæt på.
Det var mørkt og svært at se.
Da hun så ham, blev hun bange.
Der blev lavet et bål for foden af bjergene.
Til sidst talte han til mig, da han tilbød mig en kiks.
Han gav en til mig og barnet.
"Du holder med politiet, ikke?"
Jeg sagde: "Du har misforstået mig.
Jeg vil aldrig forråde dig."
Det sagde jeg grædende.
"Der er gået så mange år,
hvor du var ligeglad med mig.
Du spurgte ikke til mig.
Du var ligeglad med mig.
Tænkte du overhovedet på det?"
Han fik dårlig samvittighed derefter.
Næste morgen tøvede Vidhya stadig med at gå tæt på ham.
Men hun var ivrig efter at tale med ham.
Det var første gang, hun kaldte sin far: "Far".
Vi sad omkring ham, mens han talte.
Vores datter faldt i søvn på hans skød.
Det virkede til at røre ham.
Der følte han kærlighed
til sit barn.
Han indså, at han havde begået en fejl.
Disse møder fik ham til at skifte mening
og satte nye tanker i gang hos ham.
Han delte åbent noget information med mig.
"Jeg vil have et stille og roligt liv med min familie."
Den slags tanker er et problem
i en revolutionær soldats liv.
Den ændring i tankegang tvang os til
at afslutte vores samarbejde med ham.
Han knyttede hænderne for at vise den vanskelige situation, han var i.
Det føltes, som om han knuste mit hjerte.
Jeg følte, jeg lod ham i stikken,
og tænkte på, hvordan hans liv ville gå.
En god soldat,
den, der forlangte bedre rettigheder,
og den, der beskyttede grænserne.
Har samfundet netop mistet en af sine modigste krigere?
Det var en meget trist og deprimerende dag.
DAG 108
Noget var anderledes ved Rajkumar.
Vi vidste ikke, hvad det var.
Så fortalte Veerappan os om den hårfarve, han havde lavet til Rajkumar.
Rajkumar skulle ligne en brudgom ved løsladelsen.
Rajkumar gav Veerappan en halskæde.
"Der vil ikke ske dig noget," sagde han
og puttede hellig aske på Veerappans pande.
De krammede begge to og græd derefter.
RAJKUMAR TILBAGE EFTER 108 DAGE
Da vi kom tilbage, føltes det himmelsk.
"Var vi tilbage?
Hvad skete der? Er vi virkelig kommet tilbage?"
Vi tænkte kun på:
"Er vi kommet tilbage?"
Den tid glemmer jeg aldrig.
For lidt tid siden…
GUD ER MED REGERINGEN
…fortalte Tamil Nadus regeringsleder mig,
at dr. Rajkumar og Nagesh
blev løsladt af deres bortførere.
Den længe ventede dag for Rajkumars frigivelse kom.
Det var den mest ekstatiske og festlige begivenhed i nyere tid.
Rajkumar var endelig tilbage i Karnataka.
Og alt var godt.
Og hvad skete der med Veerappan?
Han flygtede, som han altid gjorde, dybt ind i en ukendt jungle.
Folk var ved at være møre.
Regeringen,
STF,
hele Indien.
Selveste statsadministrationen
var stålsat på at gøre en ende på Veerappan og hans regime.
De ville sætte himmel og hav i bevægelse for at skaffe sige af med Veerappan.
Til min kære kone,
fyldt med kærlighed og omsorg.
Jeg hørte båndet, du sendte mig.
Når du sender mig bånd,
flere bånd for eksempel,
så mærk dem et, to, tre og så videre.
De bånd, du sendte nu, var ikke nummereret,
så jeg lyttede til dem i forkert rækkefølge og blev forvirret.
Lad være med det.
Jeg har mærket båndet til dig med "Mu".
"Mu" for Muthu, dit navn.
Det er til dig.
Muthu, dette er til dig.
Du havde ret. Uden tvivl.
Vær ikke skuffet over mig.
Jeg lever og tjener kun for dig og mine to skønne døtre.
Hvad skal jeg med pengene, hvis jeg ikke skal forsørge jer?
Vores Vidhya talte også på det.
Hun sagde, hun var ivrig efter at se mig.
Jeg er så ivrig efter at se min datter.
Jeg håber, vi vil se den dag, hvor vores børn kører os rundt i bil.
Og vi begge sidder på bagsædet. Og vores fjender ser det.
Det er mit ønske.
Jeg har prøvet alt af og er tilfældigvis endt i skoven i dag.
Men vær forsigtig.
De lede røvhuller vil holde godt øje med dig.
Vi er ikke i ro her. Vi gør alt det nødvendige arbejde.
Jeg samler våben og mænd til det.
Jeg har ivrigt ventet
på større våben.
Vi forlader landet snart.
Det sker snart.
Planen for det er i gang.
Tekster af: Satine von Gersdorff