Efter Srinivas död
ville alla poliser
att om vi såg Veerappan eller hans gängmedlemmar,
så skulle vi skjuta.
Han hade tagit sig an polismakten
på ett så öppet och skamlöst sätt.
Till viss del var det förbluffande, chockerande,
spännande, men även väldigt nervöst.
När han var liten, fångade han bandvaraner med händerna.
De bor i trädhålor.
När han såg dem gå in i hålet, stoppade han modigt in handen.
Ibland kunde dessa stora bandvaraner
bita och riva sönder hans hud.
Men han släppte inte, utan höll fast.
På samma sätt,
gjorde polisen försök att fånga Veerappan till varje pris.
Båda regionernas regeringar sa:
"Oavsett vad som händer, oavsett hur mycket det kostar,
låter vi inte Veerappan komma undan,
vi måste ta honom död eller levande."
Det var verkligen ett misstag.
När en hel armé med män är efter en,
ligger det i människans natur att fly.
Men i det här fallet,
brukade han vända sig om,
titta förföljarna i ögonen,
och säga:
"Ta mig om ni kan."
KAPITEL 2 THE BLOODBATH
Chefsministern tiggde i det läget.
Inrikesministern tiggde.
"Gör som ni vill. Säg hur många crore ni vill ha, så ger vi er det."
Hela regeringen stöttade oss.
KARNATAKAS SPECIALSTYRKA
Så många poliser valdes ut från Karnataka.
De bästa poliserna i Karnataka.
Vid den tidpunkten
såg jag en väldigt aktiv personlighet.
Väldigt passionerad.
Shakeel Ahmed.
Inget småprat, inga onödiga skämt och så.
Väldigt direkt och rak.
Sen träffade jag polischefen, mr Harikrishna.
Han var en djärv polis.
Med väldigt kort stubin.
Han sa: "Ashok,
vi ska ha processionen för Veerappans kropp
framför Vidhana Soudha i Bangalore."
Han var så säker.
Vi tre blev en grupp.
SHAKEEL AHMED VIK. POLISINSPEKTÖR
Vi var som bröder där.
POLISINSPEKTÖR POLISCHEF
Vi samlade in information, vi höll förhör
och vi gjorde finkamningen, alltihop.
Vi var väldigt självsäkra.
Regeringen tillkännagav även
en summa på 20 lakh för Veerappans huvud.
HITTELÖN 20 LAKH
Man gjorde fina affischer, som sattes upp på allmänna platser.
Alla tittade.
Tjugo lakh på den tiden, 1991, var en väldigt stor summa.
Veerappans närmaste kompanjon dödades.
Gurunath Achari.
Han var en tuff gängmedlem,
som tog hand om vapnen.
Mordet på Gurunaths blev det första,
efter allmänhetens information.
Allmänheten kände en lättnad
och trodde att polisen kunde övermanna Veerappan.
Det var nåt av det modigaste som Shakeel Ahmed gjorde.
STF blev väldigt stark.
Alla visste
att vi kunde döda Veerappan när som helst.
Så självsäkra vi var.
När polisen gjorde nåt, hämnades han.
Ingen kunde föreställa sig att han skulle gå rakt in i Ramapura
med en grupp på nästan 20 män.
RAMAPURA POLISSTATION
En bybo sa till mig:
"Vi hörde ljudet
i nattens absoluta stillhet.
Ett upprepande ljud av 'rat-rat-rat'.
Varför sätter nån igång vattenpumpen på sin åker vid den här tiden?"
Polisstationen var under belägring.
DE OLYCKSDRABBADE OFFREN
Vilket blodbad.
Det såg ut som ett slagfält.
Som hämnd för Gurunaths död, dödade han nästan sju personer.
Han hämnades genom att attackera polisstationen
för att visa att han fortfarande var mäktigare än polisen.
Vi var vansinniga.
Veerappan kände inget
för familjerna som förstördes
känslomässigt och på andra sätt.
Han rättfärdigade alltid sina handlingar.
UNDERSÖKANDE JOURNALIST
Och han kände absolut ingen ånger
för alla brutala mord som han begick.
Femton eller tjugo dagar efter attacken på Ramapura-stationen,
föddes mitt andra barn.
Vi var ständigt i rörelse, från ett ställe till ett annat.
Man tror att det är lätt att gömma sig.
VEERAPPANS FRU
Vi gick fyra till fem mil varje dag.
Ingen i gänget fick prata högt.
Jag fick gå nära och viska i öronen.
Eller så väste jag
eller knäppte med fingrarna för uppmärksamhet.
GRÄNS KARNATAKA - TAMIL NADU
Vi flyttade nära Nallur.
Det var säkert för oss där.
Min man visste vilka som kunde förråda honom
och vilka han kunde lita på.
Det var mycket spänning i luften i byn.
I Nallur-området hade helvetet brutit ut.
Polisen gick in i Nallur
och sköt in i folks hus.
-Besökte du Nallur? -Ja, många gånger.
Hur var folket där?
De samarbetade inte med polisen.
Fullständigt orubbliga
och samarbetade inte, de sa ingenting.
Brändes Nallur också ner?
Hyddorna brändes ner…
Av polisen eller…
Ja, nånting hände, jag tror…
Jag minns inte mycket nu.
Många av hans släktingar bodde där.
Två, tre familjer kände till vår plats i skogen.
Visste Veerappan vem det var? Om det var polisen…
Shakeel Ahmed.
Min man sa: "Det är okej om han tar mig.
Istället tar han oskyldiga människor som bor i området
och torterar dem.
Hur kan jag vara lugn efter att ha sett det?
Jag är den enda som kan straffa poliserna."
Deras orättvisa provocerade honom till den punkt
att mord framstod som normalt.
I alla brott gör vi en rekonstruktion av brottet.
Hur brottet har hänt.
Vid den här incidenten,
avslöjar valet av platsen för bakhållet
hur intelligent Veerappan var.
Han valde alltid en hårnålskurva.
Vad händer i en hårnålskurva?
Fordon saktar in.
Vi borde inte lovorda honom, men det var enastående.
Enastående.
Harikrishna körde bilen.
Shakeel sov i baksätet.
När de närmade sig kurvan
hade Veerappan lagt ut massor av stenar på vägen.
Så när bilen gjorde en u-sväng,
såg Harikrishna plötsligt stenhögen.
Alla stenar var fint utplacerade.
För att inte verka misstänkt fick vi det att likna ett tempel.
När jag såg den vita bilen komma
visste jag att det var den sista dagen för dem alla.
Jag sköt dem en efter en. Precis där, ett skott i huvudet.
Det var allt. Det var slutet på dem.
Veerappan sköt.
Kulans utgångshål var genom hans hals.
Bilen var full av blod.
Shakeel låg mellan poliserna. Hans hjärna hade stänkt utanför.
Jag bara satte mig i en stol
och jag var helt borta.
Föreställ dig min position då.
INSPEKTÖR ASHOK KUMAR OCH SHAKEEL
Mina närmaste vänner dödades så brutalt och hemskt.
Jag förlorade allt mitt självförtroende.
STF, tänk dig,
i frånvaron av viktiga personer som Harikrishna och Shakeel Ahmed,
vilken stor skada det var för STF.
SISTA KYSSEN
Vi tänkte att det var en omöjlig uppgift.
M. THIRUVENGADAM, 70-ÅRIG FAR
TILL DEN DRÄPTA HARIKRISHNA, SOM KYSSER SIN SON SISTA GÅNGEN
Protester fortsätter på gatorna i Mysore
med krav på åtgärder mot sandelträsmugglare Veerappan
för de brutala morden på STF-personal,
inklusive poliserna Harikrishna och Shakeel Ahmed.
Banditen misstänks ha korsat gränsen till Tamil Nadu.
Tamil Nadus chefsminister, Jayalalitha, har lovat
att intensifiera sökandet i djungeln på gränsen mellan regionerna.
Veerappan begick ett brott på Karnatakas sida
och passande nog smet han över till Tamil Nadu
tills det blev lugnare här.
Så Karnataka-polisen var desperata
att få Tamil Nadu-polisen
att agera på ett seriöst sätt.
Det fanns ett stort motstånd inom polisstyrkan.
Varje gång en polisman dog,
var det en annan som höll upp handen och sa:
"Jag ska ta hans roll och göra min del."
Det fanns en polis
inom Tamil Nadu-polisen som hette Gopalakrishnan.
Han verkade ödesbestämd att döda Veerappan.
Han bildade en enhet
och, konstigt nog, kallade han den djungelpatrullen.
183 cm, väldigt välbyggd.
En muskulös person som Rambo.
Vår "Rambo" Gopalakrishnan
bodde i skogen, dag och natt.
Han närmade sig Veerappans gäng
och han var en maktfaktor för Tamil Nadu-polisen.
Han gjorde underverk från sin sida.
Rambo har också en historia
-av att vara våldsam mot folk. -Ja.
I början var polisen, på grund av svårigheterna,
inte så diplomatiska.
Det var en dålig tid för folket, inte Veerappan.
VEERAPPANS GÄNG
Polisen kunde inte göra nåt mot honom. Folket fick lida.
Gopalakrishnan slog en boskapsskötare till döds
inför dennes fru.
När en by attackerades, blev Veerappans hämnd resultatet.
Det var dålig tider och när detta nådde Veerappan
sattes en flagga upp på Kolathur-marknaden.
Han satte upp en stor flagga i vitt tyg med röda bokstäver.
Frestande ord till Rambo Gopalakrishnan.
"Du vågar inte komma och möta mig.
Om du verkligen är dina föräldrars barn, kom och möt mig."
Det var en stor nyhet och alla skrattade
och gjorde narr av Gopalakrishnan och hans team.
Rambo borde ha tagit det lugnt
och funderat på varför han satte upp flaggan.
PALAR VAKTPOST
Rambo Gopalakrishnan tog dit två fordon
och hela polisstyrkan följde med.
Vad teamet gjorde… Vi var inte där. Vi var på en annan plats
omkring 15 kilometer bort.
Vi hörde en hög smäll,
och det mullrande ljudet upphörde inte på tio minuter.
Det lät som att berget kollapsade.
Som en jordbävning.
När vi hörde ljudet, kunde jag inte förstå vad det var,
men han sa direkt: "Det är gjort."
Plötsligt hördes ett högt ljud
av en explosion.
En massa lera åkte upp i luften och kom ner.
Det blev helt mörkt.
Jag kunde inte se nånting framför mig.
TAMIL NADUS SPECIALSTYRKA
Jag kunde inte förstå vad som hände.
Polisen hade maskingevär med stativ
och kunde avfyra ammunitionsbälten.
Min man övervägde allt det här och bestämde att:
"Det enda sättet för mig att mig an teamet
är genom att placera ut en bomb."
Det var så hans hjärna fungerade.
När vi närmade oss platsen,
var det en hemsk scen.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Bussen var förvriden och hade delats itu.
Kroppsdelar hängde i buskarna.
Inälvor, skallar, hjälmar, förvridna vapen.
Tjugotvå personer massakrerade.
Jag hittade två polismän som bar Gopalakrishnan.
Han sa: "Ashok, mitt huvud värker, och min mun…"
Han kunde inte prata, och hans ben… Det var mycket blod som rann.
Båda hans knän var krossade.
Han kastades upp ett par meter, föll ner,
och fick allvarliga skador och frakturer.
Annars hade han dött.
Veerappan grävde 13 enorma gropar.
Och grävde ner mer än 25 kilo sprängmedel.
Det var en enorm massaker.
Veerappans senaste illdåd den 9 april
var att spränga specialstyrkans buss
nära Palar, i Mysore-distriktet i Karnataka.
Tjugotvå människor dog, inklusive 15 polisinformatörer.
Veerappan är nu en omättlig människojägare.
Det hade gått tre år sen bildandet av STF,
och de hade inte kommit i närheten av att gripa Veerappan
eller att döda honom.
De tyckte att det var en övermänsklig uppgift.
Men det sätt som 22 människor sprängdes i bitar
galvaniserade båda regeringarna.
Chefsministrarna träffades.
De beslöt sig för att bilda en gemensam specialstyrka.
Många myter
började växa runt fenomenet Veerappan.
Det var galna, överdrivna redogörelser.
Jag minns nån som sa
att han hade magiska krafter.
Att det fanns en särskild djungelgud
som hjälpte honom att göra allt.
Detaljer om honom var väldigt opålitliga.
Det fanns bara ett svartvitt foto av honom,
med hans signaturmustasch, spetsiga näsa,
men ingen visste sanningen.
Hur många som var med honom, vilka de var,
hur deras liv i skogen var.
Inget av detta var känt.
FOTOJOURNALIST
Som journalist blir jag erkänd
bara om jag tar steg som ingen annan skulle ta.
Han sa: "Poliserna
får det att se ut som att jag är brottslingen.
Att jag är den enda mördaren på en mordvåg.
De skapar ett falskt rykte om mig.
Därför, medan jag fortfarande lever,
vill jag att sanningen når allmänheten."
Han var bestämd på den punkten.
Vid klockan fyra på eftermiddagen,
kom en klanman, som hade kontakt
med Veerappans gäng,
gående barfota och frågade: "Vad heter du?"
"Jag heter Sivasubramaniam och jag är reporter."
Han sa: "Han bad dig komma."
Tryckfriheten tillåter en journalist att etablera kontakt med en brottsling.
Jag såg att fyra män i khakiuniform närmade sig oss.
Först kom Veerappan med ett vapen över axeln.
Mörkgrön uniform, leende ansikte, god personlighet.
Han hälsade på mig och frågade vilken tid jag kom.
Inte ett tecken på att han var en grym person.
Jag tänkte bara på en sak: "Jag måste fotografera honom.
Ljusförhållandena är bra."
Jag frågade om jag fick ta några foton.
Han svarade med en gest. "Vill du ha ett foto?"
"Arjunan? Reportern vill ta ett foto, verkar det som.
Är ni redo?"
Veerappans namn var känt överallt, men inte hans utseende.
"Om du låter dem ta foto av dig nu, kan vi aldrig gå nånstans.
Gör det inte."
Jag försökte stoppa honom och jag grät, men han lyssnade inte.
"Kan vi ta ett nu?" sa han.
Han gjorde sig i ordning, och tog fram halskedjan.
Jag hade lyckats med nåt som ingen annan kunde, jag var så glad.
EXKLUSIVT
FLANKERAD AV SINA LÖJTNANTER
Så många foton.
När han höll geväret och satt i bakhåll.
När de gick i kamouflageuniformer med vapnen.
LEDER GÄNGET GENOM DJUNGELN
Vi tog foton på alla gängmedlemmar, det var första gången.
Det var hans största misstag.
Sen gjorde vi ett familjeträd för varje person.
Släktingar, släktingars vänner.
Vi fick veta vem som hjälpte honom med matransoner,
gav information,
och gav styrka till gänget.
Informationen började fungera.
Vi hade sett hans grymhet.
På väldigt nära håll.
Vi hade inte sett eller hört talas om sån grymhet under vår livstid.
Vi blev legosoldater då.
Riktiga legosoldater.
Det kan inte förstås av domstol
eller mänskliga rättigheter.
Bara människorna som hade jobbat med operationen
kan förstå vikten av detta.
Då klev en mäktig polis fram
från Karnataka-sidan, Shankar Mahadev Bidari.
Han var en av de mest effektiva och våghalsiga poliserna.
Inte bara modig, utan även finkänslig.
Shankar Mahadev Bidari såg fotona av alla brottslingarna.
Och informationen började djupna.
Hundratals greps.
Alla som var misstänkta fördes
till byggnaden kallad "verkstaden".
Inte en verkstad
där man lagade motorcyklar, cyklar eller bussar.
Det var en verkstad som var byggd specifikt för att tortera folk.
KARNATAKAS SPECIALSTYRKA
Hela Tamil Nadu var rädda för den här "verkstaden".
Det var den situationen Bidari skapade.
Han ansågs vara domaren av högsta domstolen i MM Hills.
Det han sa gällde.
Fram till en viss tidpunkt, var det enkelt att skaffa ris.
När Shankar Bidari tog ansvaret för att fånga min man,
blev en bybo som bara köpte ett kilo ris,
gripen och förhörd.
Verkstaden var som ett andra helvete.
Våra förfäder brukade berätta historier om helvetet.
Att vi skulle slängas ner i kokande olja, eller kastas på eld, levande.
Vi hade sett sån tortyr i MM Hills.
Det var en stor sal.
Omkring 15, 20 eller 50 personer anlände med buss.
De delade upp verkstaden i två utrymmen.
Folk som de gillade på ena sidan, de som de ogillade på den andra.
Då öppnade Bidari sitt "tredje öga".
Det "tredje ögat" kallas förgöraren.
Fångarna skulle dricka urin.
Tvingade en kvinna att sitta naken framför en man.
Det var Shankar Bidaris tortyr.
Den makabra dödsdansen verkade aldrig ta slut.
En poliskonvoj attackerades av Veerappan och hans män.
När vi kom till platsen,
rann blodet fortfarande på vägen.
Shankar Bidari kom, såg sig omkring och undersökte platsen.
Han kallade på mig. "Puttu, kom hit."
Han var så slug att han kunde namnen på personerna i verkstaden utantill.
Han satt på bilens motorhuv och skrev ner några namn.
Han sa: "Ta jeepen och hämta de åtta personerna."
"Ta alla och låt dem stå framför ett träd."
Allt det här visade väldigt tydligt vår svaghet.
När jag såg det, skämdes jag och blev extremt sårad
eftersom jag tänkte att vi poliser betedde oss som banditer.
En läxa som jag hade lärt mig
under hela min tid med STF, var det här.
Gör honom inte förbannad.
Håll honom lugn.
KARNATAKAS SPECIALSTYRKA
Under min tjänstgöring har jag hanterat
terrorister i J&K, naxaliter i Indien,
upprorsmän i nordöstra Indien,
men Veerappans metoder,
hans tillvägagångssätt, var helt annorlunda.
Veerappan utvecklade en strategi, baserad på hans erfarenhet.
Han studerade inte mycket om gerillakrigföring,
men han var gerillasoldat av naturen.
Veerappans bakhåll var typiska för när man jagar djur.
När en jägare jagar en elefant, vet han var elefanten kommer.
Han la bakhållet där det var säkert att personen skulle komma,
och där han var säker på att döda.
Den här perfektionen hade han uppnått,
annars hade Veerappan inte överlevt så länge.
Så ett stort antal människor som åkte till skogen blev dödade.
Jag tänkte: "Det är inte rätt."
Det borde kanske ha gjorts bättre.
Det var en slags gerillakrigföring
och till det krävdes anti-gerillataktik.
Det borde vara en informationsbaserad operation
av effektiva kommandosoldater som kunde bo i skogen
och som vid ett lämpligt tillfälle kunde slå till.
Inne i djungeln var Veerappan stark.
Eftersom han i stort sett växte upp här, var djungeln hans hem.
Precis som vi hittar hemma hos oss.
Vi hittar till badrummet även när det är mörkt.
På ett liknade sätt, blev djungeln hans hem.
Han tog in fler män till sitt gäng, och gjorde det till en rörlig by.
TAMIL NADUS SPECIALSTYRKA
Jag föreställde mig i Veerappans skor
för att lista ut vilken väg han kunde ha tagit.
Jag bestämde mig för att gå den vägen.
Jag besökte alla byar, och skaffade informatörer där.
Jag sa aldrig till byborna att jag letade efter Veerappan.
Jag sa bara: "Säg till mig om ni ser nya människor i skogen."
Längs vägen hade lokalbor sett rörelser i vissa områden,
men de visste inte vem det var.
"Vi såg 20 smugglare gå förbi."
Så jag kom fram till att Veerappans gäng var nånstans i närheten.
Men han hade ett stort gäng.
Fler än 100 män och kvinnor.
Navas ville ta Veerappan till varje pris och göra sig ett namn,
som Gopalakrishnan.
Han letade efter Veerappan med sån energi,
att alla gick till Veearappan och berättade om Navas.
Han kallade samman hela gänget.
Han sa till dem: "Mitt liv kommer att bli svårt nu.
Folk med mig kommer att vara i fara.
Om ni väljer att stanna, gör gärna det.
Vi går västerut."
Vi kom till Minchuguli Boli och stannade där.
Där fanns en liten dal och en bäck som flöt genom den.
Det var en tät skog
med olika stora träd.
Träden stod så tätt, att man knappt såg igenom.
Inte ens när det var ljust, var det lätt att se.
Så min man bestämde att vi skulle stanna där.
Sen en dag sa han:
"Vi har inga pengar.
Vi behöver pengar för att köpa mat."
Och så gick han.
Jag var orolig att jag skulle vara utan honom i flera dagar.
När vi fortsatte gå, fick vi lite information.
"I Minchuguli,
finns det mycket mänsklig avföring."
Byborna som jag hade skickat in, kom och berättade:
"Säkert sandelträsmugglare."
Vi fick mycket information om sandelträsmugglare då.
"Det måste vara smugglare."
"Nej, sir", sa han.
"Sandelträsmugglare äter bara ris.
Risätares avföring är gul.
Men den här var svart.
Det är boveteätare."
Det måste vara Veerappans gäng.
Det var jag säker på.
Minchuguli var ett glest område.
Det ligger mellan två, tre berg.
Han var säker på att polisen inte skulle komma så långt.
Han vandrade runt fritt och tänkte: "Vem skulle gå in här?"
Han gjorde ett misstag.
Han gjorde hyddor.
Det tog oss en dag att sätta samman styrkorna.
Karnataka, gränsstyrkan och Tamil Nadu planerade en gemensam operation.
Det var tidig morgon.
Vi var hundra människor på rad
som sakta började gå mot platsen.
Vi kunde se två kvinnor som malde bovete eller nåt.
Och fyra personer spelade schack.
Det var en så trygg plats.
En av vaktposterna var svag.
En pojke med geväret på axeln. Han kom ner och svor.
"Era jävlar, vågar ni bråka med mig?"
Han gick mot lägret och svor.
En annan vakt frågade honom vad som hände.
"Polistyranner närmar sig."
Han frågade arrogant: "Vad kan de göra mot oss?"
Den andra trodde inte sina öron. "Ja, de går ner från toppen."
När de tittade, var 150-200 poliser på väg.
Sen helt plötsligt, blev alla förvarnade.
De började vissla.
En slags vissling och ljud från djur.
Och de började springa.
Gränsstyrkan, som var lite högre upp, märkte det.
Så de öppnade eld.
När de sköt, kändes ljudet i bröstet på oss.
Jag kunde inte prata eller andas.
Jag hade inte styrka i min kropp att gå.
Ingenstans att springa.
De skulle skjuta om jag sprang.
Jag höll i en bambustam
och väntade där, på knä.
Polisen kom in på ena sidan och började skjuta.
När gänget hörde skotten, började de fly.
Alla spred ut sig.
SHANKAR BIDARO FRAMFÖR VEERAPPANS HYDDA
Vi blev chockade när vi såg platsen.
Han hade gjort allt systematiskt.
Allt var lagrat. Till och med godis.
Jangiri, jalebi…
All mat förvarades i flaskor.
Hans fru använde schampo.
Fair & Lovely, vi hittade så många tuber.
Polisen hade närmat sig från båda sidor.
De frågade mig: "Är du Muthulakshmi?"
"Ni vet att jag är Muthulakshmi."
De band en svart tygbit över mina ögon.
När Veerappan hade lämnat gänget i Minchuguli,
hade han omkring 157 medlemmar med sig.
Män, kvinnor och barn.
Totalt 157 medlemmar.
När han återvände, hittade han dem inte.
Han sprang överallt för att hitta det försvunna gänget.
Han kunde inte hitta nån.
Polisen tog alla och sköt dem en efter en.
Män, kvinnor och barn dödades utan nåd.
Det skapade ett stort trauma för honom.
Veerappans gäng spred ut sig i skogen hur som helst,
och vi hittade dem.
Vi hittade dem och det blev strider.
Vissa greps, andra dödades.
KOTEYUR MANI
Jag kunde döda 13 av hans gängmedlemmar.
Om jag hade fortsatt i STF, skulle jag ha dödat Veerappan.
För Harikrishna och Shakeel Ahmed,
det var min hämnd.
PAPATHI (SETHUKULI GOVINDS FRU)
När hela Veerappans gäng hade minskat till sex medlemmar,
visste Veerappan att det var slut.
Definitivt slut.
Allt tack vare Shankar Mahadev Bidari.
Enastående befälhavare.
De sa: "Vi har tagit Muthulakshmi."
Hon var vacker.
Om hon hade deltagit i en skönhetstävling
skulle hon utan tvekan vinna första pris.
Alla kvinnor bar guldsmycken som utan tvekan vägde 300-400 gram.
Men Muthulakshmi hade smycken som vägde omkring 750 gram.
Alla kom för att titta på mig.
Jag insåg inte att de ville se mig för att jag var Veerappans fru.
Jag tänkte bara på vad de skulle göra mot mig.
Inom bara tio minuter
från att vi tog henne till lägret, kom Bidari.
Han kom i en skottsäker bil.
Shankar Bidari kom med ett exemplar av tidningen India Today.
Han frågade: "Vet du vem det här är?"
MUTHULAKSHMI EFTERLYST FRU
Det var ett foto på mig.
"Jag vet." "Vem är det?"
"Det är jag", sa jag.
"Är du känd nog för att vara i India Today?"
Jag svarade inte.
När polisen tog mig, blev min man väldigt våldsam.
"Jag är en man och nu är jag ensam. Jag kan göra vad jag vill."
Han blev orädd.
Han var redan orädd.
Men han kände att inget längre höll honom tillbaka.
Ömheten jag såg i Veerappans ansikte första gången, var helt borta.
Hans ansikte hade blivit mörkt. En spegelbild av olyckan i hans hjärta.
Han frågade mig en sak:
"Istället för att bara ta foton,
kan du filma mig och spela den som en film?"
Jag sa: "Ja, det är möjligt. Det kan vi."
När intervjuerna med Veerappan sändes,
satt alla i Tamil Nadu fastklistrade vid tv-apparaterna.
Medan åren gick,
började Veerappan ge flertalet intervjuer.
Som man kan tänka sig, blev de en spektakulär framgång.
En gammal kvinna sa: "Vår frälsare och Gud har kommit."
Jag såg dem reagera så på Veerappan.
Det var otroligt och väldigt konstigt
att han visade upp
en slags medfödd arrogans.
Hur enkelt som helst
tog han namnen på toppolitiker och byråkrater.
Och sa nästan till dem
hur politiken skulle skötas.
Föreställningen fortsatte.
Undertexter: Jonna Persson