‎După moartea lui Srinivas,
‎noi, polițiștii, hotărâserăm
‎că, dacă îi vedeam pe Veerappan ‎sau pe membrii bandei lui,
‎îi împușcam.
‎Provocase poliția
‎într-o manieră ‎foarte ostentativă și sfidătoare.
‎Pe de-o parte, era incredibil, șocant,
‎palpitant, însă era și foarte tulburător.
‎Când era tânăr, ‎prindea varani direct cu mâna.
‎Aceștia trăiesc în scorburile copacilor.
‎Când îi vedea intrând în scorburi, ‎băga mâna cu curaj în ele.
‎Uneori, varanii
‎îl mușcau și îi sfâșiau carnea,
‎dar tot nu le dădea drumul.
‎EFS
‎În același stil
‎făcea și poliția eforturi ‎să-l prindă pe Veerappan cu orice preț.
‎Guvernele ambelor state au zis:
‎„Indiferent de ce se întâmplă, ‎indiferent de cât costă,
‎nu trebuie ‎să-l lăsăm pe Veerappan să scape.”
‎„Viu sau mort, trebuie să-l prindem.”
‎Asta a fost o greșeală.
‎Este tipic omenesc să fugi
‎atunci când pe urmele tale ‎se află o armată de oameni.
‎Dar, în acest caz,
‎el s-a întors,
‎și-a privit urmăritorii în ochi
‎și le-a zis:
‎„Prindeți-mă dacă puteți!”
‎PE URMELE LUI VEERAPPAN
‎CAPITOLUL DOI – MĂCELUL
‎La acea vreme, premierul ne implora.
‎Ministrul de Interne, la fel.
‎„Faceți orice e nevoie! ‎Vă dau oricâți bani vă trebuie.”
‎Aveam sprijinul întregului guvern.
‎„TIGRUL” ASHOK ‎FORȚELE SPECIALE KARNATAKA
‎Au fost aleși mulți ofițeri din Karnataka.
‎Erau cei mai buni polițiști ‎din statul Karnataka.
‎Atunci
‎am remarcat pe cineva ‎cu o personalitate foarte activă.
‎Era o persoană pusă pe treabă.
‎Shakeel Ahmed.
‎Nu vorbea mai mult decât era nevoie ‎și nu făcea glume inutile.
‎Era un om direct, dintr-o bucată.
‎Apoi, l-am cunoscut pe șeful poliției, ‎dl Harikrishna.
‎Era un polițist foarte curajos.
‎Și foarte irascibil.
‎Mi-a zis: „Ashok,
‎vom aduce trupul mort al lui Veerappan
‎în fața Parlamentului din Bengaluru.”
‎Era încrezător.
‎Noi trei am devenit o echipă.
‎SHAKEEL AHMED ‎SUBINSPECTOR DE POLIȚIE
‎Eram ca frații.
‎„TIGRUL” ASHOK KUMAR - INSPECTOR ‎T. HARIKRISHNA - CHESTOR
‎Adunam informații, ‎ne ocupam de interogatorii
‎și desfășuram căutările.
‎Eram foarte încrezători.
‎De asemenea, guvernul oferea
‎o recompensă de două milioane de rupii ‎cui îl prindea pe Veerappan.
‎CĂUTAT - RECOMPENSĂ
‎S-au făcut niște afișe frumoase ‎și au fost puse în locuri publice.
‎Toată lumea era în alertă.
‎În 1991, banii ăștia aveau ‎o valoare foarte mare.
‎Am prins un om de încredere de-ai lui.
‎Gurunath Achari.
‎Era un membru violent al bandei
‎și era responsabil de arme.
‎Gurunath a fost primul pe care l-am ucis
‎folosind informațiile oamenilor.
‎Așa că publicul a fost ușurat
‎și a prins încredere ‎că poliția îl poate captura pe Veerappan.
‎A fost una dintre cele mai mari reușite ‎ale lui Shakeel Ahmed.
‎EFS a devenit foarte puternică
‎și toată lumea știa
‎că urma să-l prindem pe Veerappan ‎foarte curând.
‎Eram exagerat de încrezători.
‎El riposta la toate acțiunile poliției.
‎Nimeni nu și-a putut imagina ‎că va veni direct în Ramapura
‎cu o bandă de aproape 20 de oameni.
‎SECȚIA DE POLIȚIE RAMAPURA
‎Un sătean mi-a spus:
‎„Am auzit un zgomot
‎în liniștea deplină a nopții.”
‎„S-a auzit o serie de pocnituri.”
‎„De ce și-ar porni cineva pompa ‎la ora asta în câmp?”
‎Secția de poliție a fost luată cu asalt.
‎VICTIMELE
‎A fost un măcel.
‎Era ca pe câmpul de luptă.
‎Pentru moartea lui Gurunath, ‎a omorât aproape șapte oameni.
‎S-a răzbunat atacând secția de poliție
‎ca să arate ‎că încă era mai puternic decât poliția.
‎Eram extrem de furioși.
‎Lui Veerappan nu i-a păsat
‎de familiile pe care le-a distrus
‎din punct de vedere emoțional și nu numai.
‎Întotdeauna își justifica acțiunile.
‎SUNAAD ‎JURNALIST DE INVESTIGAȚIE
‎Nu avea deloc remușcări
‎pentru crimele atroce pe care le comisese.
‎La 15-20 de zile de la atacul ‎asupra secției de poliție din Ramapura,
‎s-a născut al doilea copil al meu.
‎Eram constant pe drumuri, ‎ne mutam dintr-un loc în altul.
‎Ai crede că e ușor să te ascunzi.
‎MUTHULAKSHMI ‎SOȚIA LUI VEERAPPAN
‎Trebuia să mergem între 40 și 50 km pe zi.
‎Nu puteam să vorbim cu voce tare.
‎Trebuia să vin și să șoptesc la ureche.
‎Sau trebuia să sâsâi
‎sau să pocnesc din degete ‎ca să atrag atenția cuiva.
‎NALLUR - GRANIȚA DINTRE KARNATAKA ‎ȘI TAMIL NADU
‎Ne-am mutat în apropiere de Nallur.
‎Acolo eram în siguranță.
‎Soțul meu știa cine l-ar fi trădat
‎și pe cine se putea baza.
‎Atmosfera era foarte tensionată în sat.
‎În zona Nallurului se dezlănțuise iadul.
‎Polițiștii ajunseseră în Nallur
‎și incendiau casele oamenilor.
‎- Ați fost în Nallur? ‎- Da, de multe ori.
‎Cum erau oamenii de acolo?
‎Nu cooperau cu poliția.
‎Erau foarte încăpățânați
‎și nu cooperau deloc. ‎Nu voiau să ne spună nimic.
‎Deci Nallur a fost ars din temelii, nu?
‎Colibele au fost incendiate…
‎De către poliție sau…
‎Da, parcă s-a întâmplat ceva…
‎Nu prea îmi amintesc.
‎Acolo locuiau multe rude de-ale lui.
‎Două sau trei familii știau ‎unde stăteam în pădure.
‎Veerappan știa cine a fost? ‎Dacă a fost poliția…
‎Shakeel Ahmed.
‎Soțul meu a zis: „Poate să mă prindă,
‎dar, în loc să facă asta, ‎prinde oameni nevinovați din zonă
‎și îi torturează.”
‎„Cum aș putea să nu fac nimic ‎când văd toate astea?”
‎„Eu sunt singurul ‎care îi poate pedepsi pe acei polițiști.”
‎Nedreptățile lor l-au adus în punctul
‎în care i se părea normal să-i ucidă.
‎Indiferent de crimă, ‎trebuie să-i facem reconstituirea.
‎Să vedem cum s-a petrecut.
‎De exemplu, în acest caz,
‎locul ales pentru ambuscadă
‎arată cât de inteligent era Veerappan.
‎Întotdeauna alegea curbele în ac de păr.
‎Ce se întâmplă într-o astfel de curbă?
‎Mașinile încetinesc.
‎N-ar trebui să-l lăudăm, dar e remarcabil.
‎Chiar e remarcabil.
‎Harikrishna era la volan.
‎Shakeel dormea pe bancheta din spate.
‎În apropierea curbei,
‎Veerappan pusese mulți bolovani în drum.
‎Așa că, atunci când mașina a luat curba,
‎Harikrishna a văzut blocajul din drum.
‎Pietrele erau frumos aranjate.
‎Ca să nu trezim suspiciuni, ‎am făcut să pară un templu.
‎Când am văzut apropriindu-se ‎mașina albă, nepoate,
‎am știut că e ultima zi din viața lor.
‎I-am împușcat pe rând, ‎chiar aici, direct în cap.
‎Asta a fost. S-a zis cu ei.
‎Veerappan trăsese.
‎Glonțul i-a ieșit prin gât.
‎Mașina era plină de sânge.
‎Shakeel stătea între polițiști. ‎Bucăți de creier săriseră pe afară.
‎Eu n-am putut decât să stau pe scaun
‎și să mă uit în gol.
‎Imaginați-vă în ce poziție mă aflam!
‎INSPECTORII ASHOK KUMAR ȘI SHAKEEL
‎Prietenii mei apropiați fuseseră uciși ‎într-un mod brutal și groaznic.
‎Îmi pierdusem toată încrederea.
‎Vă dați seama ce impact negativ a avut
‎moartea unor persoane atât de importante ‎precum Harikrishna și Shakeel Ahmed
‎asupra echipei de Forțe Speciale.
‎ULTIMUL SĂRUT DE IUBIRE:
‎Credeam că e o misiune imposibilă.
‎POZA TATĂLUI DE 70 DE ANI, ‎M. THIRUVENGADAM
‎SĂRUTÂNDU-ȘI FIUL, CHESTORUL ‎T. HARIKRISHNA, PENTRU ULTIMA OARĂ.
‎Protestele continuă ‎pe străzile orașului Mysore.
‎Oamenii cer să se ia măsuri împotriva ‎lui Veerappan, contrabandistul de santal,
‎pentru uciderea violentă ‎a membrilor echipei de Forțe Speciale,
‎inclusiv a agenților Harikrishna ‎și Shakeel Ahmed.
‎Se crede că tâlharul a trecut granița ‎spre Tamil Nadu.
‎Jayalalitha, premierul statului ‎Tamil Nadu, a promis
‎că va spori căutările din junglele ‎de la granița dintre cele două state.
‎Veerappan a comis o infracțiune ‎pe partea care ținea de Karnataka,
‎după care a trecut granița spre Tamil Nadu
‎până s-au mai liniștit lucrurile.
‎Poliția Karnataka era disperată
‎să-i convingă pe polițiștii din Tamil Nadu
‎să ia măsuri serioase împotriva lui.
‎Polițiștii simțeau o determinare aparte.
‎Când murea un polițist,
‎un altul ridica mâna și spunea:
‎„O să-i iau eu locul ‎și o să fac tot ce pot.”
‎Poliția Tamil Nadu
‎avea un ofițer pe nume Gopalakrishnan.
‎Arăta de parcă ar fi fost predestinat ‎să-l ucidă pe Veerappan.
‎A înființat o unitate
‎pe care a numit-o Brigada Pădurii.
‎Avea peste 1,8 m înălțime ‎și era bine făcut.
‎Era plin de mușchi, ca Rambo.
‎Era „Rambo” Gopalakrishnan.
‎Locuia în pădure zi și noapte.
‎Se apropia din ce în ce mai mult ‎de banda lui Veerappan,
‎și era un om de bază ‎în Poliția Tamil Nadu.
‎A realizat lucruri incredibile.
‎Rambo era cunoscut
‎- …că era cam violent cu oamenii. ‎- Da.
‎La început, din cauza greutăților, ‎polițiștii nu erau
‎foarte diplomați.
‎A fost dificil pentru oameni, ‎nu pentru Veerappan.
‎ANBURAJ ‎BANDA LUI VEERAPPAN
‎Poliția nu îi putea face nimic lui. ‎Doar oamenii sufereau.
‎Gopalakrishnan a omorât în bătaie un văcar
‎în fața soției acestuia.
‎Când un sat era atacat, ‎Veerappan se răzbuna.
‎Era greu, și lucrurile s-au agravat ‎când Veerappan a aflat
‎că au pus un afiș în piața din Kolathur.
‎El a pus un afiș mare de pânză albă ‎pe care a scris cu litere roșii
‎niște cuvinte ademenitoare ‎pentru Rambo Gopalakrishnan:
‎„N-ai tupeu să vii să mă înfrunți.”
‎„Dacă ești cine afirmi, ‎vino și înfruntă-mă!”
‎Știrea s-a răspândit și toată lumea râdea
‎de Gopalakrishnan și de echipa lui.
‎Rambo ar fi trebuit să fie rațional
‎și să se întrebe de ce a pus afișul.
‎PUNCTUL DE CONTROL PALAR
‎Rambo Gopalakrishnan a adus două vehicule
‎și a venit o brigadă întreagă de poliție.
‎Dar noi nu eram acolo. Eram în altă parte,
‎la vreo 15 km distanță.
‎Am auzit o bubuitură puternică
‎și un huruit care a continuat ‎timp de zece minute.
‎Se auzea de parcă se prăbușea dealul.
‎Era ca un cutremur.
‎Când am auzit sunetul, ‎nu am înțeles ce se întâmpla,
‎dar el a zis imediat: „S-a terminat.”
‎Dintr-odată, s-a auzit un zgomot puternic
‎de explozie.
‎Foarte mult noroi se ridica în aer ‎și cădea la loc.
‎Era beznă absolută.
‎Nu vedeam nimic în fața mea.
‎M ASHOK KUMAR ‎FORȚELE SPECIALE TAMIL NADU
‎Nu înțelegeam ce se întâmplase.
‎Polițiștii aveau mitraliere cu suporturi
‎și foloseau benzi de muniție.
‎Soțul meu a luat toate astea ‎în calcul și a zis:
‎„Nu pot să înving echipa asta
‎decât dacă detonez o bombă.”
‎Așa funcționa creierul lui.
‎Când ne-am apropiat de loc,
‎am văzut o scenă îngrozitoare.
‎N-am mai văzut așa ceva în viața mea.
‎Autobuzul se rupsese în două.
‎În tufișuri atârnau rămășițe umane.
‎Intestine, cranii, căști, arme îndoite…
‎Au fost masacrate 22 de persoane.
‎Doi jandarmi îl cărau pe Gopalakrishnan.
‎El mi-a zis: „Ashok, sunt rănit la cap, ‎și gura mea…”
‎Nu putea să vorbească, și picioarele lui… ‎Pierdea mult sânge.
‎Și genunchii lui… ‎Avea ambii genunchi rupți.
‎Fusese aruncat câțiva metri în aer ‎și a căzut.
‎A suferit răni și fracturi grave.
‎Altfel, ar fi fost ucis.
‎Veerappan săpase 13 gropi enorme
‎și îngropase mai mult de 25 kg ‎de explozibili în ele.
‎A fost un masacru de proporții biblice.
‎Ultima atrocitate comisă de Veerappan ‎a avut loc pe 9 aprilie,
‎când a aruncat în aer un autobuz ‎al Forțelor Speciale
‎în apropiere de Palar, ‎în districtul Mysore din Karnataka.
‎Au fost ucise 22 de persoane, ‎inclusiv 15 informatori ai poliției.
‎Veerappan este un vânător nestăvilit ‎de oameni.
‎Trecuseră trei ani de la înființarea ‎echipei de Forțe Speciale,
‎și nu erau cu nimic mai aproape ‎de capturarea lui Veerappan
‎sau de uciderea lui.
‎Li se părea o sarcină supraomenească.
‎Dar felul în care 22 de persoane ‎au fost făcute bucăți
‎a impulsionat ambele guverne.
‎Premierii s-au întâlnit
‎și au decis să înființeze ‎o echipă unită de Forțe Speciale.
‎Au început să apară
‎tot felul de legende ‎în jurul fenomenului Veerappan.
‎Apăruseră povești incredibile, ‎nebunești și exagerate despre acesta.
‎Îmi amintesc că cineva mi-a spus
‎că acesta deținea puteri magice.
‎Că un anumit zeu al junglei
‎îl ajuta să facă toate astea.
‎Informațiile despre el erau îndoielnice.
‎La acea vreme, ‎exista o singură poză alb-negru cu el,
‎în care avea mustața caracteristică, ‎nasul ascuțit,
‎dar nimeni nu știa adevărul.
‎Câți oameni îl însoțeau, cine erau,
‎cum trăiau în pădure?
‎Nu știam nimic din toate astea.
‎SIVASUBRAMANIAN ‎FOTOJURNALIST
‎Ca jurnalist, n-aș fi fost renumit
‎decât dacă aș fi făcut ‎ce nu mai făcuse nimeni.
‎A zis: „Polițiștii ăștia
‎fac să pară că sunt singurul criminal
‎și că omor oameni încontinuu.”
‎„Îmi fac o reputație falsă.”
‎„Ca urmare, cât mai trăiesc,
‎vreau ca oamenii să știe adevărul.”
‎Era foarte hotărât pe tema asta.
‎În jurul orei 16:00,
‎un băștinaș care ținea legătura
‎cu banda lui Veerappan
‎a venit desculț și m-a întrebat: ‎„Cum te numești?”
‎Am zis: „Sunt Sivasubramanian ‎și sunt reporter.”
‎A zis: „Fratele a zis să vii.”
‎Libertatea presei permite ca un jurnalist ‎să ia legătura cu un infractor.
‎Patru bărbați în uniforme kaki ‎s-au apropiat de noi.
‎Primul era Veerappan, ‎care avea o armă la umăr.
‎Avea uniformă verde-închis, ‎zâmbea și avea o personalitate plăcută.
‎M-a salutat și m-a întrebat ‎la ce oră am ajuns.
‎Nu mi-a lăsat deloc impresia ‎că ar fi o persoană nemiloasă.
‎Îmi trecea un singur lucru prin cap: ‎„Trebuie să-i fac o poză.”
‎„Lumina e bună.”
‎L-am întrebat dacă pot să fac câteva poze.
‎Mi-a răspuns cu un gest. „Vrei o poză?”
‎„Arjunan? Se pare că reporterul vrea ‎să facă o poză.”
‎„Sunteți gata?”
‎Se dusese vorba doar despre numele ‎lui Veerappan, nu și despre aspectul lui.
‎„Dacă-l lași să-ți facă poze, ‎nu vom mai putea merge nicăieri.”
‎„Nu face asta!”
‎Am încercat să-l opresc, ‎ba chiar am și plâns, dar n-a ascultat.
‎M-a întrebat: „Putem să facem una acum?”
‎Se pregătea ‎și își aranja lanțul ca să fie la vedere.
‎Știam că reușisem ceva în premieră ‎și eram în culmea fericirii.
‎ÎN EXCLUSIVITATE ‎REPORTAJE SPECIALE
‎ÎNCADRAT DE LOCOTENENȚII SĂI
‎Am făcut multe poze.
‎Cu pușca în mână ‎și când pregăteau o ambuscadă.
‎Când mergeau înarmați ‎și îmbrăcați în uniformele de camuflaj.
‎CONDUCÂND BANDA PRIN PĂDURE; INSTRUCȚIE
‎I-am pozat pe toți membrii echipei sale. ‎Asta era o premieră.
‎A fost cea mai mare greșeală a lui.
‎Apoi am realizat arborele genealogic ‎al fiecăruia.
‎Rude, prietenii rudelor.
‎Reușiserăm să găsim toate persoanele ‎care-i procurau mâncare,
‎care îi dădeau informații
‎și care ajutau banda.
‎Informațiile au început să funcționeze.
‎Văzuserăm cruzimea de care era capabil.
‎O văzuserăm de aproape.
‎Nu mai văzuserăm niciodată ‎asemenea acte de cruzime.
‎La acea vreme, deveniserăm nemiloși.
‎Eram absolut nemiloși.
‎Nu ne-ar fi înțeles niciun tribunal ‎și nicio instanță
‎care apără drepturile omului.
‎Doar cei care au lucrat ‎la această operațiune
‎pot înțelege gravitatea acestor lucruri.
‎La acea vreme, ‎s-a remarcat Shankar Mahadev Bidari,
‎un ofițer influent de poliție ‎din Karnataka.
‎Era unul dintre cei mai eficienți ‎și îndrăzneți ofițeri.
‎Nu era doar curajos, ‎ci era și foarte diplomat.
‎Shankar Mahadev Bidari a văzut ‎pozele tuturor făptașilor
‎și a început să facă cercetări amănunțite.
‎S-au făcut sute de arestări.
‎Toți suspecții erau adunați
‎în clădirea numită „atelierul”.
‎Nu era un atelier
‎în care se reparau motociclete, ‎biciclete sau autobuze.
‎Era un atelier special conceput ‎pentru a tortura oameni.
‎PUTTAMALLAACHAR ‎FORȚELE SPECIALE KARNATAKA
‎Toată lumea din Tamil Nadu se temea ‎de acest atelier.
‎Asta a reușit să realizeze Bidari.
‎Era considerat judecătorul Curții Supreme ‎al dealurilor MM.
‎Ce spunea el era literă de lege.
‎Până la un moment dat, ‎ne-a fost ușor să facem rost de orez.
‎După ce Shankar Bidari a devenit ‎responsabil de capturarea soțului meu,
‎chiar și sătenii care cumpărau ‎un kilogram de orez
‎erau arestați și interogați.
‎Atelierul era iadul pe Pământ.
‎Strămoșii noștri ne spuneau povești ‎despre iad.
‎Spuneau că vom fi aruncați de vii ‎în ulei încins sau în foc.
‎Am văzut cum s-au întâmplat ‎toate astea la atelier.
‎Era o hală mare.
‎În jur de 15, 20 sau chiar 50 de oameni ‎erau aduși cu autobuzul.
‎Atelierul fusese împărțit în două părți.
‎Oamenii pe care-i plăceau, într-o parte, ‎cei pe care nu-i plăceau, în cealaltă.
‎Pe atunci, Bidari își deschisese ‎cel de-al treilea ochi.
‎Al treilea ochi e „distrugătorul”.
‎Punea deținuții să bea urină.
‎A pus o femeie să stea dezbrăcată ‎în fața unui bărbat.
‎Așa tortura Shankar Bidari oamenii.
‎Dansul macabru al morții ‎nu părea să înceteze.
‎Veerappan și oamenii lui au atacat ‎un convoi de poliție.
‎Când am ajuns la locul faptei,
‎sângele încă mai curgea pe drum.
‎Shankar Bidari a venit ‎și a cercetat întreaga zonă.
‎Apoi m-a chemat pe mine: ‎„Puttu, vino aici!”
‎Era atât de perspicace, încât îi știa ‎după nume pe toți cei de la atelier.
‎S-a așezat pe capota mașinii ‎și a scris niște nume.
‎Mi-a zis: ‎„Ia jeepul și pe acei opt oameni!
‎Pune-i pe fiecare în parte ‎să stea în fața unui copac.”
‎Toate astea dovedeau clar ‎cât eram de slabi.
‎Mi-era foarte rușine și sufeream
‎când mă gândeam că noi, polițiștii, ‎ne comportam ca niște infractori.
‎Cât am fost
‎în echipa de Forțe Speciale, ‎am învățat un lucru.
‎Să nu cumva să-l supăr.
‎Să-l mențin calm.
‎K ARKESH ‎FORȚELE SPECIALE KARNATAKA
‎În cariera mea, m-am ocupat
‎de teroriști ‎din Jammu și Cașmir, naxaliți,
‎insurgenți din nordul Indiei,
‎dar modul de operare al lui Veerappan
‎era cu totul diferit.
‎Veerappan și-a adaptat strategia ‎în funcție de experiența sa.
‎N-a studiat mult războaiele de gherilă,
‎ci s-a născut luptător de gherilă.
‎Ambuscadele lui Veerappan sunt tipice ‎vânătorii de animale.
‎Când vânătorul vânează un elefant, ‎știe unde va veni acesta.
‎Plănuia ambuscada în așa fel ‎încât era sigur că persoana va veni acolo
‎și va fi ucisă.
‎Dacă nu ar fi atins această perfecțiune,
‎Veerappan nu ar fi supraviețuit ‎atât de mult timp.
‎Deci foarte mulți oameni intrau în pădure ‎și erau uciși.
‎Mă gândeam: „Nu asta e soluția.”
‎Poate că puteam găsi o metodă mai bună.
‎Era o situație tipică luptelor de gherilă,
‎și era nevoie de metode ‎care să combată acest stil de luptă.
‎Trebuia să fie o operațiune ‎bazată pe adunarea de informații,
‎desfășurată de trupe pricepute ‎care puteau trăi în pădure
‎și care, la momentul potrivit, ‎puteau să atace.
‎Veerappan era puternic în junglă.
‎Din moment ce, practic, acolo copilărise, ‎jungla era casa lui.
‎O cunoștea ‎așa cum ne cunoaștem noi casele.
‎Știm unde e baia și pe întuneric.
‎Într-un fel similar, ‎jungla devenise casa lui.
‎A recrutat mai mulți oameni în banda lui ‎și a înființat un mic sat mobil.
‎MOHAN NAVAS ‎TRUPELE SPECIALE TAMIL NADU
‎Mă puneam în locul lui Veerappan
‎ca să-mi dau seama ce rută ar fi ales.
‎Așa alegeam rutele pe care mergeam.
‎Am vizitat toate satele ‎și am pregătit informatori.
‎Nu le-am spus sătenilor ‎că-l căutam pe Veerappan.
‎Le-am zis doar: „Anunțați-mă ‎dacă vedeți oameni noi în pădure!”
‎Unii săteni văzuseră activitate ‎în anumite zone,
‎dar nu știau cine era.
‎„Am văzut 20 de contrabandiști ‎în trecere.”
‎Așa că am stabilit că banda lui Veerappan ‎se afla în acea zonă.
‎Doar el avea atâția oameni.
‎Mai mult de o sută de bărbați și femei.
‎Navas voia să-l prindă cu orice preț ‎pe Veerappan și să-și facă un renume,
‎asemenea lui Gopalakrishnan.
‎Din cauza entuziasmului ‎cu care îl căuta pe Veerappan,
‎toată lumea îl informase pe Veerappan ‎despre Navas.
‎A adunat toată banda la un loc.
‎Le-a zis: „De acum, ‎viața mea va fi complicată.”
‎„Oamenii de lângă mine vor fi în pericol.”
‎„Dacă vreți să rămâneți, ‎sunteți bineveniți.”
‎„Să mergem spre vest!”
‎Am ajuns la Minchuguli Boli ‎și am stat acolo.
‎Era o vale mică străbătută de o apă.
‎Pădurea era densă
‎și plină de diverși copaci mari.
‎Copacii erau atât de apropiați, ‎încât abia vedeai printre ei.
‎Nici când era lumină ‎nu puteai să vezi cu ușurință printre ei.
‎Așa că soțul meu a hotărât ‎să rămânem acolo.
‎Apoi, într-o zi, a zis:
‎„Nu avem bani.”
‎„Ne trebuie bani ca să cumpărăm mâncare.”
‎Și a plecat.
‎Mă îngrijora faptul ‎că trebuia să stau câteva zile fără el.
‎Când ne aflam în deplasare, ‎am aflat o informație.
‎„În Minchuguli
‎există o cantitate mare ‎de excremente umane.”
‎Sătenii pe care i-am trimis au venit ‎și mi-au spus:
‎„Sigur sunt hoții de santal.”
‎Am primit multe informații ‎despre contrabandiștii de santal.
‎„Sigur sunt hoții de santal.”
‎Iar el a zis: „Nu, dle.”
‎„Contrabandiștii de santal mănâncă ‎doar orez.”
‎„Excrementele celor care mănâncă orez ‎sunt galbene,
‎dar acestea erau negre.”
‎„Aceștia mănâncă mei.”
‎Sigur era banda lui Veerappan.
‎Eram convins.
‎Minchuguli e o zonă vastă.
‎E poziționată între trei munți.
‎Credea că poliția nu va veni ‎atât de departe.
‎Se plimba liber gândindu-se: ‎„Cine ar veni în pădurea asta?”
‎A făcut o greșeală.
‎A construit colibe.
‎Ne-a luat o zi să pregătim echipele.
‎Karnataka, Poliția de Frontieră și ‎Tamil Nadu au plănuit o operațiune comună.
‎Era dis-de-dimineață.
‎O sută de persoane s-au așezat în rând
‎și au început să se îndrepte încet ‎spre acel loc.
‎Am văzut cum două femei măcinau ‎niște mei sau ceva de genul ăsta,
‎iar patru persoane jucau șah.
‎Era un loc foarte sigur.
‎Un punct de supraveghere ‎era păzit insuficient.
‎Era doar un băiat cu o pușcă. ‎A coborât înjurând.
‎„Nenorociților, vă puneți cu mine?”
‎Mergea spre tabără înjurându-ne.
‎Alt paznic l-a întrebat ce se petrece.
‎„Vin polițiștii tirani.”
‎Întreba cu aroganță: ‎„Ce ar putea să ne facă?”
‎Celuilalt nu-i venea să creadă ce auzea. ‎„Vin de sus.”
‎Când s-au uitat, au văzut ‎cum se apropiau 150-200 de polițiști.
‎Dintr-odată, au intrat în alertă.
‎Au început să fluiere.
‎Fluierau într-un fel anume ‎și scoteau sunete de animale.
‎Și au început să fugă.
‎Asta a observat Poliția de Frontieră, ‎care stătea la altitudine mai mare,
‎așa că au început să tragă.
‎Când au tras, am simțit sunetul în piept.
‎Nu puteam să vorbesc sau să respir.
‎N-aveam forță să mă ridic sau să merg.
‎Nu aveam unde să fug.
‎Știam că m-ar fi împușcat ‎dacă aș fi fugit.
‎M-am ținut de tulpina de bambus
‎și am așteptat acolo în genunchi.
‎Polițiștii au venit ‎și au început să tragă.
‎Când au auzit împușcăturile, ‎membrii bandei au luat-o la fugă.
‎S-au împrăștiat toți.
‎SHANKAR BIDARI ‎ÎN FAȚA COLIBEI LUI VEERAPPAN
‎Am fost șocați când am văzut locul.
‎Totul era bine organizat.
‎Aveau tot felul de provizii, ‎inclusiv dulciuri.
‎Aveau ‎jangiri, jalebi…
‎Toată mâncarea era depozitată în borcane. ‎Totul era ordonat.
‎Soția lui folosea șampon.
‎Am găsit multe flacoane de Fair & Lovely.
‎Poliția ne-a încolțit din ambele părți.
‎Au venit și m-au întrebat: ‎„Tu ești Muthulakshmi?”
‎„Știți că sunt Muthulakshmi.”
‎M-au legat strâns la ochi ‎cu o cârpă neagră.
‎Când Veerappan a părăsit banda ‎în Minchuguli,
‎era însoțit de aproximativ 157 de oameni.
‎A compromis siguranța tuturor.
‎În total, erau 157 de membri.
‎Când s-a întors, nu și-a găsit oamenii.
‎A alergat peste tot căutându-și oamenii.
‎N-a reușit să găsească pe nimeni.
‎Poliția îi prinsese ‎și îi împușcase pe toți.
‎Au ucis fără milă bărbați, ‎femei și chiar și copii.
‎L-a afectat extrem de puternic.
‎Gașca lui Veerappan se împrăștiase haotic ‎prin pădure,
‎iar noi i-am prins.
‎I-am prins și i-am ucis.
‎Unii au fost arestați, alții, uciși.
‎Am ucis 13 membri ai bandei lui.
‎Dacă mi-aș fi continuat activitatea ‎în EFS, l-aș fi ucis pe Veerappan.
‎Așa m-am răzbunat pentru ce le-a făcut
‎lui Harikrishna și lui Shakeel Ahmed.
‎PAPATHI (SOȚIA LUI SETHUKULI GOVIND)
‎Când din întreaga gașcă a lui Veerappan ‎mai rămăseseră doar șase membri,
‎pe Veerappan îl păștea sfârșitul.
‎Sfârșitul absolut.
‎Toate meritele au fost ‎ale lui Shankar Mahadev Bidari.
‎A fost un comandant extraordinar.
‎Au zis: „Am capturat-o pe Muthulakshmi.”
‎Era frumoasă.
‎Dacă ar fi participat ‎la un concurs de frumusețe,
‎ar fi câștigat garantat locul întâi.
‎În general, femeile poartă ‎bijuterii de aur de 300-400 g,
‎dar bijuteriile lui Muthulakshmi cântăreau ‎în jur de 750 g.
‎Toți au venit să se uite la mine.
‎Nu-mi dădusem seama că veniseră să mă vadă ‎deoarece eram soția lui.
‎Mă gândeam doar la ce urmau să-mi facă.
‎La zece minute
‎de când am adus-o în tabără, ‎a venit și Bidari.
‎Venise într-o mașină blindată.
‎Shankar Bidari a venit ‎cu un număr al revistei ‎India Today.
‎M-a întrebat: „Știi cine e asta?”
‎MUTHULAKSHMI - SOȚIE DATĂ ÎN URMĂRIRE
‎Era poza mea.
‎„Știu.” „Cine e?”
‎Am zis: „Eu sunt.”
‎M-a întrebat: „Ești suficient de celebră, ‎încât să apari în ‎India Today?”
‎Nu am răspuns.
‎După ce m-a capturat poliția, ‎soțul meu a devenit foarte violent.
‎„Sunt bărbat, și acum sunt singur. ‎Pot să fac orice vreau.”
‎A devenit neînfricat.
‎Era deja neînfricat,
‎dar simțea că nu-l mai constrânge nimic.
‎Tandrețea pe care o văzusem prima dată ‎pe chipul lui Veerappan dispăruse.
‎Se întunecase la față. ‎Reflecta nefericirea din sufletul său.
‎M-a întrebat un singur lucru:
‎„În loc să faci poze,
‎poți să mă înregistrezi ca într-un film?”
‎I-am zis că putem face asta.
‎Când s-au difuzat ‎interviurile lui Veerappan,
‎toată lumea din Tamil Nadu a stat lipită ‎de televizor.
‎Odată cu trecerea anilor,
‎Veerappan a acordat numeroase interviuri.
‎Așa cum vă imaginați, ‎au avut un succes extraordinar.
‎O doamnă în vârstă a zis: ‎„A sosit Dumnezeul nostru salvator.”
‎Am văzut astfel de reacții la adresa lui.
‎Era uimitor, dar și foarte ciudat
‎felul în care afișa
‎acea aroganță înnăscută.
‎Se adresa cu ușurință
‎politicienilor și birocraților ‎din fruntea statului.
‎Aproape că le spunea
‎cum ar trebui să se facă politica.
‎Așa că spectacolul a continuat.
‎Subtitrarea: Diana Lupu