Nakon Srinivasove smrti,
svim je policajcima bilo u mislima
ako uočimo Veerappana ili člana njegove bande,
moramo ga ubiti.
Suprotstavio se moći policije
na tako otvoren i drzak način.
S jedne je strane bilo zapanjujuće, šokantno,
uzbudljivo, ali također i vrlo uznemirujuće.
Kad je bio dijete, hvatao bi varane rukama.
Žive u dupljama stabala.
Kad bi vidio da ulaze u rupu, hrabro bi stavio ruku unutra.
Ponekad bi ga varani
ugrizli i otrgnuli meso.
Ali on bi ih i dalje držao.
J. P. Z.
Istovremeno je policija
htjela uhvatiti Veerappana po svaku cijenu.
Vlade obje države izjavile su:
„Bez obzira što se dogodilo, bez obzira koliko to koštalo,
ne smijemo poštedjeti Veerappana,
moramo ga uhvatiti živog ili mrtvog.”
To je bila pogreška.
Kad te progoni cijela vojska,
u ljudskoj je prirodi da želiš pobjeći.
Ali u ovom slučaju,
on se okrenuo,
pogledao progonitelje u oči
i rekao:
„Uhvatite me ako možete.”
LOV NA VEERAPPANA
DRUGO POGLAVLJE: KRVOPROLIĆE
Premijer je molio.
I ministar je molio.
„Učini što god je potrebno. Dat ćemo ti koliko god novca želiš.”
Cijela nas je vlada podržavala.
KARNATAŠKA JEDINICA ZA POSEBNE ZADATKE
Mnogo je policajaca dovedeno iz Karnatake.
Najbolji policajci iz države Karnatake.
U to vrijeme,
primijetio sam jednu jako aktivnu osobu.
Vrlo strastvenu.
Shakeela Ahmeda.
Nije pričao gluposti, nije zbijao nepotrebne šale.
Bio je vrlo izravan tip.
Zatim sam upoznao načelnika policije, g. Harikrishnu.
Bio je odvažan policajac.
I vrlo nagle naravi.
Rekao je: „Ashok,
pronijet ćemo Veerappanovo tijelo
ispred zgrade vlade u Bangaloreu.”
Bio je uvjeren.
Nas trojica postali smo ekipa.
POLICIJSKI NIŽI INSPEKTOR
Bili smo poput braće.
POLICIJSKI INSPEKTOR - NAČELNIK POLICIJE
Prikupljali smo informacije, vršili ispitivanja
i temeljito sve pročešljavali.
Bili smo samopouzdani.
Vlada je objavila
nagradu od dva milijuna rupija za uhićenje Veerappana.
NAGRADA DVA MILIJUNA
Na javna mjesta postavljeni su lijepi plakati.
Svi su gledali.
Godine 1991., dva milijuna rupija bio je ogroman iznos.
Uhvaćen je Veerappanov pomagač.
Gurunath Achari.
Bio je nasilni član bande
i brinuo se za oružje.
Hvatanje i ubojstvo Gurunatha prvo je
uz pomoć javnosti.
Javnost je osjetila olakšanje
i povjerenje da policija može savladati Veerappana.
To je jedan od najhrabrijih zadataka koje je izveo Shakeel Ahmed.
JPZ je postala moćna.
I svi su znali
da ćemo uskoro uhvatiti Veerappana.
Bili smo previše sigurni u sebe.
Na svaku policijsku akciju, on će uzvratiti.
Nitko nije mogao ni zamisliti da će doći u Ramapuru
s gotovo dvadesetoricom ljudi.
POLICIJSKA POSTAJA U RAMAPURI
Jedan je seljanin rekao:
„Čuli smo zvuk
u tišini noći.
Neko štektanje.”
Zašto bi netko sad uključio pumpu za vodu u svojem polju?
Policijska postaja bila je pod opsadom.
NESRETNE ŽRTVE
Krvoproliće.
Kao na bojišnici.
Za Gurunathovu smrt, ubio je sedmoricu.
Osvetio se napadom na policijsku postaju
kako bi pokazao da je moćniji od policije.
Bili smo bijesni.
Veerappan nije mislio
na obitelji koje su uništene,
emocionalno i drukčije.
Uvijek je opravdavao svoje postupke.
ISTRAŽIVAČKI NOVINAR
I uopće se nije kajao
za brutalna ubojstva koja je počinio.
Petnaest ili dvadeset dana nakon napada na postaju u Ramapuri,
rodilo se moje drugo dijete.
Stalno smo se selili.
Čovjek misli da se lako skrivati.
VEERAPPANOVA SUPRUGA
Svaki smo dan hodali 40 do 50 kilometara.
Nitko nije smio glasno govoriti.
Morala sam im se približiti i šaptati.
Smjela sam siktati
ili pucketati prstima da privučem pozornost.
GRANICA IZMEĐU KARNATAKE I TAMIL NADUA
Otišli smo u okolicu Nallura.
Ondje smo bili na sigurnom.
Moj je suprug znao tko će ga možda izdati,
a na koga se može osloniti.
U selu je vladala napeta atmosfera.
U području Nallura situacija se pogoršala.
Policija je ušla u Nallur
pucajući na kuće.
-Bili ste u Nalluru? -Mnogo puta.
Kakvi su ljudi ondje?
Nisu htjeli surađivati s policijom.
Jako nepopustljivi ljudi
i nisu htjeli surađivati, reći ni riječi.
Spalili su Nallur, zar ne?
Spalili su kolibe…
Policija ili…
Da, mislim da se nešto događalo,
ne sjećam se više.
Ondje je živjelo mnogo njegovih rođaka.
Dvije, tri obitelji znale su našu lokaciju u šumi.
Je li Veerappan znao tko je to učinio? Je li krivio policiju, ili…
Shakeela Ahmeda.
Moj je muž rekao: „Neka me uhvati.
Umjesto toga, on lovi nevine ljude koji pripadaju na to područje
i muči ih.
Kako da šutim nakon što sam ovo vidio?
Jedino ja mogu kazniti te policajce.”
Njihova nepravda izazvala ga je do te mjere
da se ubojstvo činilo normalnim.
Kod svakog zločina radimo rekonstrukciju.
Kako se zločin dogodio.
Primjerice, u ovom incidentu
odabir mjesta za zasjedu
govori o Veerappanovoj inteligenciji.
Uvijek izabere serpentinu.
Što se ondje događa?
Vozila uspore.
Ne smijemo ga hvaliti, ali to je izvanredno.
Izvanredno.
Harikrishna je vozio.
Shakeel je spavao na zadnjem sjedištu.
Kad su došli do serpentine…
Veerappan je stavio gomilu kamenja na cestu.
Kad je auto ušao u zavoj,
Harikrishna je ugledao kamenje.
Kamenje je bilo uredno složeno na hrpu.
Učinili smo da izgleda poput svetišta da ne izaziva sumnju.
Kad sam vidio bijeli auto kako dolazi,
znao sam da im je ovo posljednji dan.
Ubijao sam jednog po jednog. Precizan pogodak u glavu.
To je to. Kraj njihove priče.
Veerappan je pucao.
Metak je izašao kroz grlo.
Auto je bio pun krvi.
Shakeel je bio između policajaca. Raznio mu je mozak.
Sjedio sam u stolcu,
nisam mogao reagirati.
Zamislite kroz što sam prolazio.
INSPEKTORI
Brutalno su ubili moje najbolje prijatelje.
Više nisam bio samouvjeren.
Zamislite samo JPZ.
Bez bitnih ljudi kao što su Harikrishna i Shakeel Ahmed,
JPZ je pretrpio ogroman gubitak.
POSLJEDNJI POLJUBAC LJUBAVI:
Mislili smo da je to nemoguć zadatak.
FOTOGRAFIJA M. THIRUVENGADAMA 70-GODIŠNJI OTAC
UBIJENOG NAČELNIKA HARIKRISHNE POSLJEDNJI PUT LJUBI SINA
Prosvjedi se nastavljaju na ulicama Mysorea
gdje zahtijevaju akciju protiv Veerappana, krijumčara sandalovine,
radi brutalnog ubojstva policajaca JPZ-a,
uključujući policajce Harikrishnu i Shakeela Ahmeda.
Sumnja se da je razbojnik prešao granicu i ušao u Tamil Nadu.
Ministar Jayalalitha iz Tamil Nadua obećao je
da će pojačati patrolu u džunglama na granici dviju država.
Veerappan bi počinio zločin u Karnataci,
a zatim potajno pobjegao u Tamil Nadu.
Dok se situacija ovdje ne smiri.
Karnataška policija očajnički je htjela
da se i tamilnaduovska policija
ozbiljno uključi u akciju.
U policiji se osjećala upornost.
Kad bi poginuo policajac,
drugi bi digao ruku i rekao:
„Preuzet ću njegovo mjesto i učiniti što mogu.”
Jedan policajac
iz tamilnaduovske policije zvao se Gopalakrishnan.
Izgledao je kao netko kome je suđeno da uhvati Veerappana.
Oformio je jedinicu
i, pomalo čudno, nazvao je Šumska patrola.
Visok momak, snažne građe.
Mišićav poput Ramba.
Naš „Rambo” Gopalakrishnan
danonoćno je živio u šumi.
Sve se više približavao Veerappanovoj bandi
i bio je utjecajan u tamilnaduovskoj policiji.
Učinio je sjajne stvari.
Rambo je imao dosje.
-Bio je nasilan prema ljudima. -Da.
Zbog svih poteškoća, policija ispočetka
nije postupala diplomatski.
Tada je svima bilo loše osim Veerappanu.
ČLAN VEERAPPANOVE BANDE
Policija mu nije mogla ništa. No ostali su ljudi patili.
Gopalakrishnan je vezao i ubio stočara
pred njegovom ženom.
Za svako napadnuto selo slijedila je Veerappanova osveta.
Vremena su bila loša, a kad je to došlo do Veerappana,
postavio je transparent na tržnici Kolathur.
Velika bijela krpa s crvenim slovima.
Izazivačke riječi upućene Rambu Gopalakrishnanu.
„Nemaš hrabrosti doći i suočiti se sa mnom.
Ako si uistinu sin svojih roditelja, dođi i suoči se sa mnom.”
Bila je to velika vijest, svi su se smijali
i šalili na račun Gopalakrishnana i njegovog tima.
Rambo je trebao biti hladnokrvan
i razmisliti o tome zašto je stavio transparent.
KONTROLNA POSTAJA NA RIJECI PALAR
Gopalakrishnan je doveo dva vozila
i kompletne policijske snage.
Ono što tim radi… Nismo bili ondje. Bili smo na drugom mjestu
udaljenom oko 15 km.
Čuli smo glasan prasak,
a zvuk podrhtavanja trajao je deset minuta.
Zvučalo je kao da se brdo urušava.
Poput potresa.
Kad smo čuli zvuk, nisam mogla shvatiti što je to,
no on je odmah rekao: „Gotovo je.”
Odjednom se čuo glasan zvuk
eksplozije.
Dignula se i onda pala gomila blata.
Bilo je posve mračno.
Nisam vidio ništa ispred sebe.
TAMILNADUOVSKA JEDINICA ZA POSEBNE ZADATKE
Nisam mogao shvatiti što se dogodilo.
Policija je imala strojnice s postoljima
i redenicima.
Moj je muž sve razmotrio i rekao:
„Jedini je način da uništim ovaj tim
to da postavim bombu.”
Tako je on razmišljao.
Kad smo se približili mjestu,
bio je to grozan prizor, vjerujte mi.
Nikad nisam vidio takvo nešto.
Autobus se savio i prelomio na dva dijela.
Dijelovi ljudskih tijela visjeli su po grmlju.
Utrobe, lubanje, kacige, savinuto oružje.
Poginule su 22 osobe.
Dvojica policajaca nosila su Gopalakrishnana.
Rekao je: „Ashok, ozlijeđena mi je glava, a usta…”
Nije mogao govoriti. A njegove noge… Iz njih je curilo mnogo krvi.
Oba su mu koljena bila smrskana.
Odbačen je nekoliko metara u zrak, pao je
i zadobio ozbiljne povrede i lomove.
Inače bi poginuo.
Veerappan je iskopao 13 dubokih jama
i zakopao više od 25 kg eksploziva.
Bio je to masakr povijesnih razmjera.
Veerappanov posljednji ispad bijesa 9. travnja
bio je dizanje u zrak autobusa s pripadnicima JPZ-a
blizu Palara, u okrugu Mysore u Karnataci.
Ubijene su 22 osobe uključujući 15 policijskih doušnika.
Veerappan je sada pohlepni lovac na ljude.
Prošle su tri godine od osnivanja JPZ-a,
a nisu se približili hvatanju Veerappana
ni njegovom ubojstvu.
Otkrili su da su za to potrebne nadljudske moći.
Ali način na koji je raznio 22 osobe
potaknuo je obje vlade.
Premijeri su se sreli
i donijeli odluku o osnivanju Zajedničke jedinice za posebne zadatke.
Mnogo je legendi
počelo kružiti o fenomenu Veerappana.
Bili su to suludi, divlji, pretjerani opisi.
Sjećam se da mi je netko rekao
kako on ima magične moći.
Da mu neki bog džungle
pomaže da sve to radi.
Detalji o njemu bili su nepouzdani.
Tada je postojala samo jedna njegova crnobijela fotografija.
Imao je prepoznatljive brkove i šiljat nos,
ali nitko nije znao istinu.
Koliko je ljudi s njim, tko su oni,
kako izgleda njihov život u šumi?
Ništa se nije znalo.
FOTOREPORTER
Kao novinar, uspjeh ću postići
jedino ako idem onamo kamo drugi ne idu.
Govorio bi: „Ovi policajci
optužuju me da sam jedini kriminalac.
Kao da jedino ja ubijam.
Stvaraju lažnu sliku o meni.
Zato, dok sam još živ,
želim da javnost dozna istinu.”
Bio je odlučan u vezi s tim.
Oko 16 h,
seljanin koji je bio u kontaktu
s Veerappanovom bandom
došao je bosonog i upitao me: „Kako se zoveš?”
„Ja sam Sivasubramanian i novinar sam.”
Rekao je: „Brat želi da dođeš.”
Sloboda medija dopušta novinarima da stupe u kontakt s kriminalcem.
Prišla su nam četvorica u uniformama.
Prvi je bio Veerappan, imao je pušku na ramenu.
U tamnozelenoj uniformi, smješkao se, bio je ljubazan.
Pozdravio me i pitao kad sam stigao.
Nisam stekao dojam da je okrutna osoba.
Razmišljao sam samo o tome da ga moram snimiti.
Osvjetljenje je bilo dobro.
Pitao sam: „Smijem li snimiti nekoliko fotografija?”
Odgovorio je gestom. „Želiš fotografiju?
Arjunane? Čini se da reporter želi snimiti fotografiju.
Jeste li spremni?”
Veerappanovo ime bilo je svima poznato, ali ne i kako izgleda.
„Ako dopustiš da te fotografiraju, nikada nećemo moći nikamo otići.
Nemoj to učiniti.”
Pokušala sam ga spriječiti, plakala sam, ali nije slušao.
Rekao je: „Hoćemo li se fotografirati?”
Pripremio se, izvadio je ogrlicu na vidjelo.
Znao sam da sam postigao nešto što nitko drugi nije i bio sam oduševljen.
EKSKLUZIVNO - POSEBNI IZVJEŠTAJ
U DRUŠTVU SVOJIH POBOČNIKA
Mnogo fotografija.
Držao je pušku, sjedio u zasjedi.
Naoružan je hodao u maskirnoj odori.
VODI ČOPOR KROZ DŽUNGLU VJEŽBE S ORUŽJEM
Prvi smo put snimili sve članove njegova tima.
Bila je to najveća njegova greška.
Pronašli smo obitelj svake osobe.
Rođake i njihove prijatelje.
Doznali smo tko mu je pomagao u dostavi hrane,
tko je dostavljao informacije
i pomagao bandi.
Obavještajci su počeli raditi.
Vidjeli smo njegovu okrutnost.
Vidjeli smo je izbliza.
U životu nismo ni vidjeli ni čuli za takvu okrutnost.
Postali smo plaćenici.
Apsolutni plaćenici.
To ne može razumjeti nijedan sud
ni udruge za ljudska prava.
Samo oni koji su radili na toj operaciji
razumjet će važnost toga.
Tada se pojavio čvrst policajac
koji je došao iz Karnatake, Shankar Mahadev Bidari.
Bio je jedan od najefikasnijih i najsmionijih policajaca.
Nije bio samo hrabar, već i vrlo taktičan.
Shankar Mahadev Bidari vidio je fotografije svih krivaca.
Obavještajci su počeli duboko kopati.
Uhićene su stotine.
Svi osumnjičeni privedeni su
u kuću koja se zvala „Radionica”.
To nije bila radionica
u kojoj se popravljaju motori, bicikli ili autobusi.
Bila je to kuća posebno dizajnirana za mučenje ljudi.
KARNATAŠKA JEDINICA ZA POSEBNE ZADATKE
Svi iz Tamil Nadua bojali su se Radionice.
Takvu je atmosferu stvorio Bidari.
Smatrali su ga sucem Vrhovnog suda u M. M. Hillsu.
Njegova je riječ bila posljednja.
Do određenog trenutka bilo je lako doći do riže.
Kad je Shankar Bidari preuzeo dužnost hvatanja mog muža,
svakog seljanina koji bi kupio kilogram riže
priveli bi na ispitivanje.
Radionica je bila poput pakla.
Naši preci pričali su nam priče o paklu.
Da ćemo završiti u vrelom ulju ili da će nas žive baciti u vatru.
Sva ta mučenja vidjeli smo u M. M. Hillsu.
Veliki je to prostor.
Autobusom bi dovozili 15, 20 ili 50 ljudi.
Podijelili su Radionicu na dva dijela.
One koji su im se sviđali odveli bi na jednu stranu, ostale na drugu.
Bidari je otvorio svoje „treće oko”.
„Treće oko” zove se razarač.
Zatvorenici su pili urin.
Žene su morale gole sjediti pred muškarcima.
Tako ih je Shankar Bidari mučio.
Sablasnom plesu smrti nije bilo kraja.
Veerappan i njegovi ljudi napali su policijski konvoj.
Kad smo stigli do lokacije,
krv je još curila po cesti.
Došao je Shankar Bidari i pregledao cijelo mjesto.
Pozvao me: „Puttu, dođi.”
Bio je toliko lukav da je znao imena svih u Radionici.
Sjedio je na autu i zapisao neka imena.
Rekao mi je: „Uzmi džip i dovedi tih osmero ljudi.
Natjeraj ih da stanu ispred stabla.”
To je pokazalo našu očitu slabost.
Vidjevši to osjetio sam toliku sram i bol,
pa sam pomislio da se mi policajci ponašamo poput razbojnika.
Jedna lekcija koju sam naučio
tijekom boravka u JPZ-u bila je ova.
Nemojte ga razbjesniti.
Obuzdajte ga.
KARNATAŠKA JEDINICA ZA POSEBNE ZADATKE
Tijekom svoje karijere sredio sam
teroriste u J. i K.-u, Naksalite u središnjoj Indiji,
pobunjenike u sjeveroistočnoj Indiji.
Ali Veerappanova metodologija,
njegov način rada bio je posve drukčiji.
Veerappan je razvio strategiju na osnovu svojeg iskustva.
Nije proučavao gerilski način ratovanja,
ali rođen je kao gerilac.
Veerapanove zasjede tipične su za lov na životinje.
Kada lovac lovi slona, zna gdje će slon doći.
Postavljao je zasjede na takav način da će osoba koja dođe onamo
sigurno poginuti.
Dosegao je savršenstvo,
u protivnom Veerappan ne bi preživio tako dugo.
Dakle, mnogo je ljudi odlazilo u šumu i ondje ginulo.
Mislio sam: „Ovo nije način.”
Možda se to može bolje izvesti.
Shvatio sam da je to gerilski rat
koji je zahtijevao anti-gerilske taktike.
To treba biti operacija utemeljena na obavještajnim podacima
koju bi izveli komandosi koji bi živjeli u šumi
i napadali u odgovarajućem trenutku.
U džungli je Veerappan bio moćan.
Odrastao je u džungli i ona je bila njegov dom.
Kao što se mi snalazimo u svojem domu.
Znamo put do kupaonice čak i po mraku.
Tako je džungla postala njegov dom.
Polako je doveo sve više ljudi u bandu i pretvorio je u malo pokretno selo.
TAMILNADUOVSKA JEDINICA ZA POSEBNE ZADATKE
Zamislio sam da sam Veerappan.
Kojim bi putem on išao?
Odlučio sam poći tim putem.
Posjetio sam sva sela i postavio ondje doušnike.
Nisam rekao seljanima da tražim Veerappana.
Samo sam im rekao: „Javite ako vidite nekog novog u šumi.”
Mještani su vidjeli kretanja na nekim mjestima,
ali nisu znali o kome je riječ.
„Vidjeli smo da prolazi 20 krijumčara.”
Zaključio sam da je Veerappanova banda negdje u tom području.
Samo je on imao toliko ljudi.
Više od stotinu muškaraca i žena.
Navas je po svaku cijenu htio uhvatiti Veerappana tako da postane slavan
kao Gopalakrishnan.
Zbog žestine kojom je tražio Veerappana,
obavijestili su Veerappana o Navasu.
Okupio je cijelu bandu.
Rekao im je: „Moj će život sad postati težak.
Ljudi uz mene bit će u opasnosti.
Sad kad to znate, ako odlučite ostati, dobrodošli ste.
Idemo na zapad.”
Došli smo do Minchuguli Bolija i ostali ondje.
Ondje je bila udolina kroz koju je tekla voda.
Bila je to gusta šuma
s mnogo velikih stabala.
Bila su toliko gusta da se jedva vidjelo kroz njih.
Čak ni pod dnevnim svjetlom nije bilo lako vidjeti kroz njih.
Moj je suprug odlučio da ostanemo ondje.
Zatim jednog dana:
„Nemamo novca.
Treba nam novac da kupimo hranu.”
I otišao je.
Bojala sam se da ga neće biti nekoliko dana.
Kako smo se kretali, dobivali smo informacije.
„U Minchuguliju
postoji mnogo ljudskog izmeta.”
Seljani koje sam poslao vratili su se i rekli:
„To su krijumčari sandalovine.”
Dobivali smo mnogo informacija o krijumčarima sandalovine.
„To su krijumčari sandalovine.”
Rekao je: „Ne, gospodine.
Krijumčari sandalovine jedu samo rižu.
Od riže je izmet žute boje.
Ovaj je bio crn.
Ovi ljudi jedu proso.”
To je morala biti Veerappanova banda.
Bio sam siguran.
Minchuguli je ogromno područje.
Nalazi se između nekoliko planina.
Bio je uvjeren da policija neće doći tako daleko.
Hodao je slobodno misleći: „Tko bi došao u ovu šumu?”
Pogriješio je.
Napravio je kolibe.
Trebao nam je jedan dan da okupimo timove.
Operaciju je isplanirala karnataška, tamilnaduovska i granična policija.
Bilo je rano ujutro.
Stotinu ljudi stalo je u kolonu
i počeli smo polako ići do lokacije.
Mogli smo vidjeti dvije žene kako melju proso ili nešto.
A četiri osobe igrale su šah.
Bilo je to sigurno mjesto.
Jedna od stražarskih točaka bila je slabo mjesto.
Dječak s puškom na ramenu. Došao je psujući.
„Seronje, igrate se sa mnom?”
Hodao je prema kampu psujući.
Drugi stražar pitao ga je što se zbiva.
„Približava nam se policija.”
Arogantno je pitao: „Pa što nam mogu?”
Drugi nije mogao vjerovati što čuje. „Da, dolaze s vrha.”
Kad su pogledali, približavalo im se 150 do 200 policajaca.
Odjednom su svi bili uzbunjeni.
Počeli su zviždati.
Zviždanje poput životinjskih zvukova.
I počeli su bježati.
To je primijetila granična policija koja je stajala na uzvisini.
Počeli su pucati.
Kad su zapucali, zvuk smo mogli osjetiti u grudima.
Nisam mogla ni govoriti ni disati.
Nisam imala snage da ustanem i odem.
Nisam imala kamo.
Znala sam da će me ustrijeliti ako potrčim.
Držala sam se za bambus
i čekala ondje klečeći.
Policija je došla s jedne strane i počela pucati.
Banda se razbježala kad su čuli zvuk metaka.
Svi su se razbježali.
SHANKAR BIDARI ISPRED VEERAPPANOVE KOLIBE
Zapanjili smo se kad smo vidjeli kuću.
Sve je organizirao.
Svega je bilo na zalihama. Čak i slatkiša.
Jangiri, jalebi…
Sva je hrana bila uredno pohranjena u staklenkama.
Njegova je žena koristila šampon Fair & Lovely,
našli smo mnogo bočica.
Policija je došla s dvije strane.
Pitali su: „Ti si Muthulakshmi?”
„Znate da sam ja Muthulakshmi.”
Čvrsto su mi zavezali crnu krpu preko očiju.
Kad je Veerappan ostavio bandu u Minchuguliju,
imao je oko 157 članova,
muškaraca, žena i djece.
Ukupno 157 članova.
Kad se Veerappan vratio, nije bilo nikoga.
Tražio ih je kako bi opet okupio bandu.
Nikoga nije mogao naći.
Policija je sve uhvatila i ubila.
Bez milosti su pobili muškarce, žene i djecu.
To je kod njega izazvalo veliki šok.
Veerappanova banda razbježala se po šumi,
no uhvatili smo ih.
Uhvatili smo ih i došlo je do sukoba.
Neki su uhićeni, neki ubijeni.
KOTEYUR MANI
Mogao sam ubiti 13 članova njegove bande.
Da sam nastavio raditi u JPZ-u, ubio bih i Veerappana.
Za Harikrishnu i Shakeela Ahmeda,
tako sam se osvetio.
PAPATHI (ŽENA SETHUKULIJA GOVINDA)
Kad se banda svela na šest članova,
Veerappan je shvatio da mu je došao kraj.
Konačni kraj.
Zasluge odlaze prvo Shankaru Mahadevu Bidariju.
Sjajan vrhovni zapovjednik.
Rekli su: „Uhvatili smo Muthulakshmi.”
Bila je predivna.
Da je sudjelovala na izboru ljepote,
sigurno bi osvojila prvo mjesto.
Žene obično nose oko 300, 400 grama zlata.
Muthulakshmi je nosila nakit težak otprilike 750 g.
Svi su me došli pogledati.
Nisam znala da me gledaju jer sam Veerappanova žena.
Samo sam mislila na to što će mi učiniti.
U roku od deset minuta
nakon što su je doveli u kamp, došao je Bidari.
Stigao je u blindiranom autu.
Shankar Bidari došao je s kopijom novina India Today.
Pitao me: „Znaš li tko je ovo?”
TRAŽI SE ŽENA - SKRIVA SE
U njima je bila moja slika.
„Znam.” „Tko je to?”
„To sam ja”, rekla sam.
Pitao me: „Dovoljno si slavna da budeš u novinama?”
Nisam odgovorila.
Nakon što me policija uhvatila, moj je muž postao vrlo bijesan.
„Sad sam sâm. Mogu raditi što želim.”
Postao je neustrašiv.
Zapravo, već je bio neustrašiv.
Ali osjećao je da ga više ništa ne sputava.
Blagost koju sam prije vidio kod Veerappana posve je nestala.
Lice mu se smrknulo. Bio je to odraz patnje u njegovu srcu.
Pitao me jednu stvar:
„Umjesto fotografija,
možeš li me snimiti i pustiti to kao film?”
Rekao sam: „Da, možemo to učiniti.”
Kad su na televiziji emitirali intervjue s Veerappanom,
svi u Tamil Naduu opčinjeno su ih gledali.
Kako su godine prolazile,
Veerappan je počeo davati sve više intervjua.
Kao što možete zamisliti, postigli su izvanredan uspjeh.
Neka je starica rekla: „Došao je naš spasitelj i Bog.”
Tako su reagirali na Veerappana.
Bilo je nevjerojatno, ali i jako čudno
što je pokazivao
svoju urođenu aroganciju.
Vrlo je olako
spominjao imena vrhunskih političara i birokrata.
Gotovo im je govorio
kako trebaju voditi politiku.
I tako se predstava nastavila.
Prijevod titlova: Željka Ljubičić Berić