‏אחרי מותו של שריניוואס,
‏כל שוטר ידע היטב
‏שברגע שמישהו רואה את ויראפאן ‏או את אחד מחברי הכנופיה שלו,
‏חייבים לירות בו.
‏הוא התעמת עם כוחה הרב של המשטרה
‏בגלוי וללא בושה.
‏זה היה בו בזמן מדהים, מזעזע,
‏מרגש וגם מערער מאוד.
‏כשהוא היה צעיר, ‏הוא תפס לטאות כוח במו ידיו.
‏הן חיות בתוך גזעים חלולים.
‏כשהוא ראה אותן נכנסות לגזע, ‏הוא הכניס את ידו פנימה באומץ.
‏לפעמים לטאות הכוח הגדולות האלה
‏נשכו אותו ותלשו את עורו,
‏אבל הוא לא עזב אותן, אלא המשיך לאחוז בהן.
‏- אס-טי-אף -
‏באותה צורה,
‏המשטרה השקיעה מאמצים ‏בתפיסת ויראפאן בכל מחיר.
‏ממשלות שתי המדינות אמרו,
‏"לא משנה מה יקרה, לא משנה כמה זה יעלה,
‏"אסור לנו לחוס על חייו של ויראפאן.
‏"אנחנו מוכרחים לתפוס אותו חי או מת."
‏זו הייתה טעות מרה.
‏כשצבא שלם של אנשים רודף אחריך,
‏טבע האדם גורם לך לברוח.
‏אבל במקרה הזה,
‏הוא נהג להביט לאחור,
‏להסתכל לרודפיו בעיניים
‏ולומר,
‏"תפסו אותי אם תוכלו."
‏- בעקבות ויראפאן -
‏- פרק שני: מרחץ דמים -
‏ראש הממשלה התחנן באותה תקופה,
‏שר הפנים התחנן,
‏"תעשו כל מה שיידרש. ‏תגידו כמה כסף אתם רוצים, וניתן לכם אותו."
‏הממשלה כולה נתנה לנו גב ותמכה בנו.
‏- "טייגר" אשוק קומאר ‏כוח משימה מיוחד -
‏כל כך הרבה שוטרים נשלחו לשם מקרנאטקה.
‏השוטרים הטובים ביותר בכל מדינת קרנאטקה.
‏באותה תקופה,
‏הכרתי שוטר עם אופי מתפרץ.
‏שוטר מלא תשוקה למקצוע.
‏שקיל אחמד.
‏הוא לא ניהל שיחות חולין ‏או התבדח שלא לצורך.
‏הכול אצלו היה ישר ולעניין.
‏ואז פגשתי את ראש כוח המשימה המיוחד, ‏מר האריקרישנה.
‏הוא היה שוטר נועז מאוד בעיניי,
‏וחם מזג מאוד.
‏הוא אמר, "אשוק,
‏"אנחנו נוביל את גופתו של ויראפאן בשיירה
‏"מול וידהנה סודהה בבנגלור."
‏הוא היה בטוח בכך.
‏שלושתנו נהיינו קבוצה אחת.
‏- שקיל אחמד, מפקח משנה -
‏היינו שם כמו אחים.
‏- "טייגר" אשוק קומאר, מפקח ‏ט' האריקרישנה, רב פקד -
‏אספנו מידע מודיעיני, ביצענו חקירות
‏וסרקנו שטחים. עשינו הכול.
‏היינו מלאי ביטחון.
‏הממשלה גם הכריזה
‏שתיתן שני מיליון רופי ‏תמורת ראשו של ויראפאן.
‏- מבוקש ‏פרס כספי גדול -
‏כרזות יפות הודפסו ונתלו במקומות ציבוריים.
‏כולם צפו בנו.
‏באותם ימים, ב-1991, ‏שני מיליון רופי היו הרבה מאוד כסף.
‏אחד מעוזריו הקרובים של ויראפאן נתפס.
‏גורונאט אצ'רי.
‏הוא היה חבר כנופיה קשוח
‏שטיפל בכלי הנשק.
‏גורונאט היה הראשון שנתפס ונהרג
‏בהתבסס על מידע ציבורי בלבד.
‏כך גם הציבור חש הקלה מסוימת,
‏וביטחון בכך שהמשטרה ‏תצליח להכניע את ויראפאן.
‏זה היה אחד ההישגים האמיצים ביותר ‏של שקיל אחמד.
‏יחידת האס-טי-אף התחזקה מאוד
‏וכולם ידעו
‏שאנחנו עומדים לחסל את ויראפאן בכל רגע.
‏היה לנו ביטחון מופרז.
‏- רמפורה -
‏הוא נקם על כל פעולה משטרתית.
‏איש לא תיאר לעצמו שהוא ייכנס היישר לרמפורה
‏עם קבוצה של כמעט 20 איש.
‏- תחנת משטרת רמפורה -
‏אחד מתושבי הכפר אמר לי,
‏"שמענו רעש
‏"בדממה המוחלטת של הלילה.
‏"זה היה רצף של נקישות.
‏"למה שמישהו יפעיל ‏את מנוע המשאבה בשדות בשעה כזאת?"
‏תחנת המשטרה הייתה נתונה במצור.
‏- הקורבנות חסרי המזל -
‏זה היה מרחץ דמים.
‏המקום נראה כמו שדה קרב.
‏על מוות של אדם אחד, גורונאט, ‏הוא הרג כמעט שבעה אנשים.
‏פעולת הנקם שלו נגד תחנת המשטרה
‏נועדה להראות שהוא עדיין חזק יותר מהמשטרה.
‏הדם שלנו ממש רתח.
‏לוויראפאן לא היה אכפת
‏מכך שמשפחות ייהרסו לנצח
‏מבחינה רגשית ומבחינות אחרות.
‏הוא תמיד הצדיק את פעולותיו.
‏- סונאד ‏עיתונאי חוקר -
‏הוא מעולם לא הביע חרטה
‏על הרציחות האכזריות שהוא ביצע.
‏חמישה עשר או עשרים יום ‏לאחר תקיפת תחנת המשטרה ברמפורה,
‏נולדה בתי השנייה.
‏היינו בתנועה מתמדת ממקום אחד למשנהו.
‏אולי נדמה לכם שקל להסתתר.
‏- מוטולקשמי ‏אשתו של ויראפאן -
‏נאלצנו לצעוד 50-40 ק"מ בכל יום.
‏אף אחד מהצוות לא הורשה לדבר בקול רם.
‏הייתי צריכה להתקרב לאנשים וללחוש באוזניהם.
‏או שיכולתי להשמיע צליל נשיפה
‏או להקיש באצבעות ‏כדי להסב את תשומת לב האחרים.
‏- נאלור ‏גבול קרנאטקה וטאמיל נאדו -
‏נענו לכיוון נאלור.
‏זה היה מקום בטוח בשבילנו.
‏בעלי ידע מי יבגוד בו
‏ועל מי הוא יכול לסמוך.
‏בכפר שררה מתיחות רבה באוויר.
‏באזור נאלור פרץ תוהו ובוהו.
‏המשטרה נכנסה לנאלור
‏וירתה לתוך הבתים.
‏ביקרת בנאלור? ‏-כן, פעמים רבות.
‏איך היו האנשים שם?
‏הם לא שיתפו פעולה עם המשטרה.
‏תושבי הכפר היו נחושים בדעתם
‏לא לשתף פעולה, לא לדבר.
‏לכן שרפו את נאלור, נכון?
‏הבקתות נשרפו…
‏על ידי… על ידי המשטרה או…
‏כן, קרה משהו, אני חושב…
‏אני לא זוכר הרבה עכשיו.
‏קרובי משפחה רבים שלו גרו שם.
‏שתיים או שלוש משפחות ‏הכירו את המסתור שלנו ביער.
‏ויראפאן ידע מי אחראי לכך? ‏אם זו הייתה המשטרה…
‏שקיל אחמד.
‏בעלי אמר, "אין לי בעיה שהוא יתפוס אותי.
‏"במקום זה, הוא תופס אנשים חפים מפשע ‏ששייכים לאזור הזה
‏"ומענה אותם.
‏"איך אוכל לשבת בשקט אחרי שראיתי דבר כזה?
‏"אני היחיד שיכול להעניש את השוטרים האלה."
‏ההתגרות הפסולה של המשטרה גרמה לו
‏לראות ברצח דבר נורמלי.
‏לאחר כל פשע, אנחנו משחזרים אותו.
‏כיצד הפשע התרחש.
‏לדוגמה, בתקרית הזאת,
‏בחירת מקום המארב
‏מראה כמה חכם היה ויראפאן.
‏הוא תמיד בחר בעיקול החד ביותר.
‏מה קורה בעיקול חד?
‏כלי הרכב מאיטים.
‏אסור לנו לפאר אותו, ‏אבל זה היה יוצא מן הכלל.
‏יוצא מן הכלל, בחיי.
‏האריקרישנה נהג ברכב.
‏שקיל ישן במושב האחורי.
‏כשהם התקרבו לעיקול החד,
‏ויראפאן יצר ערימה של אבנים על הכביש.
‏כשהמכונית ביצעה פניית פרסה,
‏האריקרישנה ראה לפתע את האבנים.
‏כל האבנים היו מסודרות יפה.
‏כדי לא לעורר חשד, ‏גרמנו להן להיראות כמו מקדש.
‏כשראיתי את המכונית הלבנה מתקרבת,
‏ידעתי שזה יומם האחרון של כולם.
‏יריתי בהם בזה אחר זה. ‏ממש כאן, ירייה מדויקת בראש.
‏זהו זה. סוף הסיפור שלהם.
‏ויראפאן ירה,
‏והקליע יצא דרך הגרון שלו.
‏המכונית התמלאה בדם.
‏שקיל היה בין השוטרים. ‏המוח שלו, הכול ניתז החוצה.
‏אני ישבתי במושב
‏וקפאתי במקומי.
‏תדמיינו את המצב שלי באותו רגע.
‏- הבלש אשוק קומאר ושקיל -
‏חבריי הקרובים נהרגו באכזריות ובאופן מזעזע,
‏ואני איבדתי את כל הביטחון שהיה לי.
‏יחידת אס-טי-אף, כפי שאפשר לתאר,
‏בהיעדרם של מנהיגים גדולים ‏כמו האריקרישנה ושקיל אחמד,
‏ספגה נזק כבד מאוד.
‏- נשיקת האהבה האחרונה: -
‏חשבנו שזאת משימה בלתי אפשרית.
‏- תמונתו של מ' טירובנגדאם, האב בן ה-70 -
‏- של ההרוג האריקרישנה, ‏מנשק את בנו בפעם האחרונה -
‏ההפגנות נמשכות ברחובות העיר מייסור,
‏בדרישה לנקיטת פעולה ‏נגד מבריח האלגום ויראפאן
‏על הרצח האכזרי של חברי יחידת אס-טי-אף,
‏ביניהם השוטרים האריקרישנה ושקיל אחמד.
‏על פי החשד, שודד היערות ‏חצה את גבולות המדינה ונכנס לטאמיל נאדו.
‏ג'יאלליטה, ראשת ממשלת טאמיל נאדו, הבטיחה
‏להגביר את החיפושים בג'ונגלים ‏שעל גבול שתי המדינות.
‏ויראפאן ביצע פשע בגבולות קרנאטקה,
‏ואז למרבה הנוחות חמק לגבולות טאמיל נאדו,
‏עד שהחיפושים אחריו כאן דעכו.
‏משטרת קרנאטקה הייתה נואשת
‏לגרום למשטרת טאמיל נאדו
‏להיכנס לעניינים בצורה רצינית יותר.
‏הייתה תחושה חזקה של נחישות בכוח המשטרתי.
‏בכל פעם ששוטר מת,
‏שוטר אחר הרים יד ואמר,
‏"אני אחליף אותו ואתרום את חלקי."
‏היה שוטר
‏במשטרת טאמיל נאדו בשם גופלקרישנאן.
‏נראה שהאיש הזה נועד לחסל את ויראפאן.
‏הוא הקים יחידה
‏וכינה אותה בשם המוזר "פטרול הג'ונגל".
‏בחור גבוה ורחב כתפיים,
‏שרירי כמו רמבו.
‏"רמבו" גופלקרישנאן שלנו,
‏חי פיזית ביער, ביום ובלילה.
‏הוא התקרב עוד ועוד לכנופייתו של ויראפאן,
‏והוא היה בעל השפעה רבה במשטרת טאמיל נאדו.
‏הוא חולל פלאים בצד שלו.
‏רמבו היה ידוע
‏באלימות שלו כלפי אנשים. ‏-כן.
‏מה שקרה בהתחלה הוא שהמשטרה, בגלל הקשיים,
‏לא הייתה דיפלומטית במיוחד.
‏זו הייתה תקופה קשה לכולם חוץ מלוויראפאן.
‏- אנבוראג' ‏כנופיית ויראפאן -
‏המשטרה לא הצליחה לעשות לו שום דבר, ‏והתושבים סבלו.
‏גופלקרישנאן קשר והכה למוות רועה בקר
‏מול עיניה של אשתו.
‏בכל פעם שאירעה תקיפה בכפר כלשהו, ‏ויראפאן נקם את נקמתו.
‏הזמנים היו קשים, ‏וכשהידיעה הגיעה לוויראפאן,
‏תלו שלט בשוק קולטור.
‏הוא תלה שלט גדול מבד לבן עם אותיות אדומות.
‏זו הייתה התגרות ברמבו גופלקרישנאן.
‏"אין לך ביצים להתעמת איתי.
‏"אם אתה באמת הבן של ההורים שלך, ‏בוא להתעמת איתי."
‏אלה היו חדשות מרעישות, וכולם צחקו
‏ולעגו לגופלקרישנאן ולצוותו.
‏רמבו היה צריך להיות שקול יותר
‏ולחשוב למה תלו את השלט.
‏- מחסום פלאר -
‏רמבו גופלקרישנאן הביא שני כלי רכב
‏וכוח משטרתי שלם.
‏מה שהצוות עשה הוא… ‏לא היינו שם, אלא במקום אחר
‏במרחק 15 ק"מ.
‏שמענו פיצוץ גדול,
‏והרעש החזק הזה לא פסק במשך עשר דקות.
‏נשמע כאילו הגבעה מתמוטטת.
‏כמו רעידת אדמה.
‏כששמענו את הרעש, לא הבנתי מה קורה,
‏אבל הוא מייד אמר, "זה נעשה".
‏לפתע נשמע רעש חזק
‏של פיצוץ.
‏כמויות אדירות של בוץ ‏עפו באוויר ונחתו על הקרקע.
‏השתרר חושך מוחלט.
‏לא ראיתי שום דבר מולי.
‏- מ' אשוק קומאר ‏כוח המשימה המיוחד של טאמיל נאדו -
‏לא הבנתי מה קרה.
‏לשוטרים היו מקלעים עם חצובות
‏שיורים שרשירי תחמושת.
‏בעלי הביא את כל זה בחשבון והחליט,
‏"הדרך היחידה להביס את היחידה הזאת
‏"היא על ידי הטמנת פצצה."
‏כך פעל המוח שלו.
‏כשהתקרבנו לזירה,
‏המחזה היה מחריד, תאמינו לי.
‏מעולם לא ראיתי תקרית כזאת.
‏האוטובוס התעקם והתפרק לשניים.
‏חלקי גופות היו תלויים על השיחים ובכל מקום.
‏מעיים, גולגולות, קסדות, כלי נשק מעוותים.
‏עשרים ושניים בני אדם נטבחו.
‏מצאתי שני שוטרים שנשאו את גופלקרישנאן.
‏הוא אמר, "אשוק, כואב לי הראש, והפה שלי…"
‏הוא לא היה יכול לדבר, ‏והרגליים שלו… פרץ מהן דם רב.
‏והברכיים שלו… שתיהן היו שבורות.
‏הוא הושלך לגובה כמה מטרים ואז נפל
‏וסבל מפציעות חמורות ומשברים.
‏אחרת, הוא היה נהרג.
‏ויראפאן חפר 13 בורות עמוקים
‏וטמן בהם יותר מ-25 ק"ג חומר נפץ.
‏הטבח היה עצום ממדים.
‏מעשה הנקם האחרון של ויראפאן בתשעה באפריל
‏היה פיצוץ של אוטובוס ‏שהסיע את שוטרי האס-טי-אף
‏ליד פלאר שבמחוז מייסור שבמדינת קרנאטקה.
‏עשרים ושניים נהרגו, ‏ביניהם 15 מודיעים של המשטרה.
‏ויראפאן הפך לצייד בני אדם שלא יודע שובע.
‏עברו שלוש שנים מאז הקמת האס-טי-אף,
‏והם אפילו לא התקרבו ללכידתו של ויראפאן
‏או להריגתו.
‏המשימה נראתה להם על-אנושית.
‏אבל האופן שבו 22 אנשים התפוצצו לחתיכות
‏איחד את שתי הממשלות.
‏ראשי הממשלות נפגשו
‏וקיבלו החלטה להקים כוח משימה משטרתי משולב.
‏מיתוסים רבים
‏החלו לצוץ סביב התופעה של ויראפאן.
‏תיארו את האיש בצורה מטורפת, פרועה ומוגזמת.
‏אני זוכר שמישהו אמר לי
‏שהוא ניחן בכוחות קסם
‏ושאל ג'ונגל כלשהו
‏עוזר לו לעשות את כל זה.
‏המידע אודותיו היה מאוד לא מהימן.
‏באותה תקופה הייתה לנו ‏רק תמונה אחת שלו בשחור לבן,
‏עם השפם המפורסם והאף המחודד,
‏אבל אף אחד לא ידע את האמת.
‏כמה אנשים איתו, מי הם,
‏כיצד נראים החיים ביער?
‏לא ידענו שום דבר מזה.
‏- שיוואסוברמניאן ‏צלם עיתונות -
‏כעיתונאי, יכירו אותי
‏רק אם אעשה דברים שאף אחד אחר לא עשה.
‏הוא אמר, "השוטרים האלה
‏"מתנהגים כאילו אני הפושע היחיד,
‏"כאילו אני הרוצח היחיד שיצא למסע רצח.
‏"הם מוציאים לי מוניטין שגוי.
‏"לכן, כל עוד אני חי,
‏"אני רוצה שהציבור ידע את האמת."
‏הוא היה נחרץ לגבי זה.
‏בסביבות 16:00,
‏חבר שבט שהיה בקשר
‏עם הכנופיה של ויראפאן
‏ניגש אליי ברגליים יחפות ושאל, ‏"איך קוראים לך?"
‏אמרתי, "שמי שיוואסוברמניאן ואני עיתונאי".
‏הוא אמר, "האח ביקש שתבוא".
‏חופש העיתונות מאפשר לעיתונאים ‏ליצור קשר עם פושעים.
‏ראיתי ארבעה גברים במדי חאקי מתקרבים אלינו.
‏הראשון היה ויראפאן עם רובה על הכתף,
‏לבוש מדים בצבע ירוק כהה, ‏מחייך ומסביר פנים.
‏הוא בירך אותי לשלום ושאל מתי הגעתי.
‏לא הרגשתי אף לרגע שהוא אדם אכזרי.
‏עבר לי בראש רק דבר אחד, ‏"אני צריך לצלם אותו.
‏"תנאי התאורה טובים.
‏"אני יכול לצלם כמה תמונות?" שאלתי אותו.
‏הוא השיב תוך כדי מחווה ואמר, ‏"אתה רוצה תמונה, מה?
‏"ארג'ונאן? נראה שהכתב רוצה לצלם תמונה.
‏"כולם מוכנים?"
‏כולם הכירו את שמו של ויראפאן, ‏אבל לא את המראה שלו.
‏"אם תיתן להם לצלם אותך עכשיו, ‏לא נוכל ללכת לשום מקום לעולם.
‏"אל תעשה את זה."
‏ניסיתי להניא אותו ואפילו בכיתי, ‏אבל הוא לא הקשיב לי.
‏"אפשר לצלם תמונה עכשיו?" הוא אמר.
‏הוא התכונן והוציא את השרשרת שלו ‏כך שיראו אותה בתמונה.
‏ידעתי שהשגתי דבר שאף אחד אחר ‏לא היה יכול להשיג, והייתי בעננים.
‏- בלעדי ‏דיווחים מיוחדים -
‏- מוקף בסגניו -
‏כל כך הרבה תמונות.
‏מחזיקים את הרובה ויושבים במארב.
‏הולכים במדי הסוואה ואוחזים בנשק.
‏- הובלת הלהקה דרך הג'ונגל ‏אימון נשק -
‏השגנו תמונות של כל חברי הכנופיה שלו ‏בפעם הראשונה.
‏זו הייתה הטעות הכי גדולה שלו.
‏אז חקרנו את האילן המשפחתי ‏של כל חבר כנופיה.
‏קרובי משפחה, חברים של קרובי המשפחה.
‏הכרנו את כל מי שסייע לו במנות מזון,
‏במידע
‏ובחיזוק הכנופיה.
‏המידע המודיעיני החל לפעול לטובתנו.
‏ראינו את האכזריות שלו.
‏ראינו אותה מקרוב מאוד.
‏רמה של אכזריות ‏שלא ראינו כמותה או שמענו עליה כל חיינו.
‏הפכנו לשכירי חרב באותה תקופה.
‏שכירי חרב גמורים.
‏לא יבין את זה אף בית משפט,
‏ארגון זכויות אדם, אף אחד אחר.
‏רק האנשים שהשתתפו במבצע הזה
‏מסוגלים להבין את החשיבות של זה.
‏באותה תקופה, אחד השוטרים החזקים ביותר
‏הגיע מהצד של קרנאטקה. שנקר מהדב בידרי.
‏הוא היה אחד השוטרים ‏הנועזים והיעילים ביותר.
‏לא רק אמיץ, אלא גם מחושב מאוד.
‏שנקר מהדב בידרי ראה את תמונות כל הפושעים
‏והחל איסוף מידע מודיעיני מעמיק מאוד.
‏בוצעו מאות מעצרים.
‏כל מי שהיה חשוד עוכב על ידי המשטרה
‏בבניין שכונה "הסדנה".
‏זו לא הייתה סדנה
‏שבה מתקנים אופנועים, אופניים או אוטובוסים.
‏זו הייתה סדנה שנועדה לעינויים.
‏- פוטמלאצ'ר ‏כוח המשימה המיוחד של קרנאטקה -
‏כל מדינת טאמיל נאדו פחדה מה"סדנה" הזו.
‏זה המצב שיצר בידרי.
‏הוא נחשב לשופט בית המשפט העליון ‏של גבעות אם-אם.
‏המילה שלו הייתה המילה האחרונה.
‏עד שלב מסוים, היה קל להשיג אורז.
‏כששנקר בידרי השתלט על העניינים ‏במטרה לתפוס את בעלי,
‏כל תושב כפר שקנה אפילו ק"ג אחד של אורז
‏נתפס ותושאל.
‏הסדנה הייתה כמו גיהינום שני.
‏אבותינו סיפרו לנו סיפורים על הגיהינום.
‏שנושלך לשמן רותח או לתוך האש, בחיים.
‏ראינו את כל העינויים האלה בגבעות אם-אם.
‏זה היה אולם גדול.
‏הביאו לשם 15, 20 או 50 אנשים באוטובוסים.
‏חילקו את הסדנה לשני חללים.
‏אנשים שהם אהבו בצד אחד, ‏אנשים שהם לא אהבו בצד השני.
‏באותה תקופה, ‏בידרי פתח את "העין השלישית" שלו.
‏העין השלישית מכונה "עין ההרס".
‏הוא גרם לאסירים לשתות שתן.
‏הוא גרם לאישה לשבת עירומה מול גבר.
‏אלה היו העינויים של שנקר בידרי.
‏נדמה היה שריקוד המוות המקברי ‏לא ייגמר לעולם.
‏שיירה משטרתית הותקפה ‏על ידי ויראפאן ואנשיו.
‏כשהגענו לנקודה הזאת,
‏הדם עדיין זרם על הכביש.
‏שנקר בידרי בא, ‏הביט סביבו וסרק את האזור כולו.
‏הוא קרא לי. "פוטו, בוא הנה".
‏הוא היה כל כך מיומן, ‏שהוא ידע בעל-פה את כל שמות העצורים בסדנה.
‏הוא ישב על מכסה המנוע של הרכב ‏וכתב כמה שמות.
‏הוא אמר לי, "קח את הג'יפ ‏ותפוס את שמונת האנשים.
‏"קח כל אחד מהם ותעמיד אותו מול עץ".
‏כל זה הראה את החולשה שלנו באופן ברור מאוד.
‏כשראיתי את זה, התביישתי ונפגעתי מאוד
‏מכך ששוטרים מתנהגים כמו שודדי יערות.
‏זה אחד הלקחים שלמדתי
‏במהלך שירותי באס-טי-אף.
‏אסור להכעיס אותו.
‏צריך להכיל אותו.
‏- ק' ארקש ‏כוח המשימה המיוחד של קרנאטקה -
‏בקריירה המשטרתית שלי התמודדתי…
‏- ק' ארקש -
‏עם טרוריסטים בג'אמו וקשמיר, ‏עם נקסליטים במרכז הודו
‏ועם מורדים בצפון הודו,
‏אבל המתודולוגיה של ויראפאן,
‏אופן הפעולה שלו היה שונה לחלוטין.
‏האסטרטגיה של ויראפאן התפתחה על סמך ניסיון.
‏הוא לא למד הרבה על לוחמת גרילה,
‏אלא נולד לוחם גרילה.
‏המארבים של ויראפאן היו אופייניים לציידים.
‏כשצייד צד פיל, הוא יודע מהיכן יבוא הפיל.
‏הוא ביצע מארבים במקומות ‏שהאויב בטוח יגיע אליהם,
‏ובטוח ייהרג.
‏הוא הגיע ליעילות כמעט מושלמת.
‏אחרת ויראפאן לא היה שורד זמן רב כל כך.
‏מספר רב של אנשים נכנסו ליער ונהרגו.
‏חשבתי, "זו אינה הדרך".
‏אולי אפשר היה לעשות את זה בצורה טובה יותר.
‏חשבתי לעצמי, זה מצב של לוחמת גרילה,
‏והוא דורש טקטיקה נגד גרילה.
‏זה צריך להיות מבצע מבוסס מודיעין
‏עם לוחמי קומנדו מיומנים ‏שמסוגלים לחיות ביער,
‏ובזמן המתאים לתקוף.
‏בתוך הג'ונגל, ויראפאן היה חזק.
‏כיוון שהוא גדל שם פחות או יותר, ‏הג'ונגל היה ביתו.
‏בדיוק כפי שאנחנו מכירים את הבית שלנו.
‏אנחנו יודעים את הדרך לשירותים אפילו בחושך.
‏בדומה לכך, הג'ונגל הפך לבית שלו.
‏לאט לאט הוא צירף עוד גברים לכנופיה שלו ‏והפך אותה לכפר נייד קטן.
‏- מוהאן נאוואס ‏כוח המשימה המיוחד של טאמיל נאדו -
‏דמיינתי את עצמי בנעליו של ויראפאן
‏כדי לפענח את המסלול שהוא היה בוחר.
‏אז החלטתי ללכת במסלול הזה.
‏ביקרתי בכל הכפרים ומצאתי בהם משתפי פעולה.
‏לא אמרתי לתושבי הכפרים ‏שאני מחפש את ויראפאן.
‏רק אמרתי להם, ‏"תודיעו לי אם אתם רואים אנשים חדשים ביער".
‏לאורך הדרך, ‏המקומיים ראו תנועה באזורים מסוימים,
‏אבל לא ידעו מי זה.
‏"ראינו 20 מבריחים חולפים על פנינו."
‏הגעתי למסקנה ‏שוויראפאן וכנופייתו נמצאים באזור הזה,
‏אבל הכנופיה הייתה ענקית.
‏יותר מ-100 גברים ונשים.
‏נאוואס רצה לתפוס את ויראפאן ‏בכל מחיר ולבנות לעצמו שם
‏כמו גופלקרישנאן.
‏הוא היה נחוש לתפוס את ויראפאן,
‏לכן כולם פנו לוויראפאן ‏וסיפרו לו על נאוואס.
‏הוא כינס את הכנופיה כולה.
‏הוא אמר להם, "חיי עומדים להיות קשים.
‏"האנשים שאיתי יהיו בסכנה.
‏"עם הידיעה הזאת, ‏אם תרצו להישאר, אתם מוזמנים."
‏- פלאר ‏טאמיל נאדו -
‏"בואו ננוע מערבה."
‏- קרנאטקה -
‏הגענו למינצ'וגולי בולי ונשארנו שם.
‏- מינצ'וגולי -
‏היה שם עמק קטן, ונחל זרם במרכזו.
‏זה היה יער עבות
‏עם מגוון עצים גדולים.
‏העצים היו צפופים מאוד, ‏בקושי יכולנו לראות מבעד להם.
‏גם באור היום, לא היה קל לראות מבעד להם.
‏לכן בעלי החליט שנוכל להישאר שם.
‏יום אחד הוא אמר,
‏"אין לנו כסף.
‏"אנחנו צריכים כסף כדי לקנות מנות מזון."
‏והוא הלך.
‏חששתי שאיאלץ להישאר כמה ימים בלעדיו.
‏כשהמשכנו להתקדם, נפלה לידינו פיסת מידע.
‏"במינצ'וגולי
‏"יש הרבה צואה אנושית."
‏תושבי הכפר ששלחתי לשם חזרו ואמרו לי,
‏"אלה בטח מבריחי אלגום."
‏קיבלנו אז מידע מודיעיני רב ‏על מבריחי אלגום.
‏"אלה בטח מבריחי אלגום."
‏"לא, אדוני", הוא אמר.
‏"מבריחי אלגום אוכלים רק אורז.
‏"הצואה של מי שאוכל אורז היא צהובה,
‏"אבל הצואה הזו הייתה שחורה.
‏"אלה אוכלי דגוסה."
‏כך ידענו שזו הכנופיה של ויראפאן.
‏הייתי בטוח בכך.
‏מינצ'וגולי הוא אזור גדול.
‏הוא ממוקם בין שניים-שלושה הרים.
‏הוא היה בטוח שהשוטרים לא יגיעו רחוק כל כך.
‏הוא הסתובב בחופשיות וחשב לעצמו, ‏"מי ייכנס ליער הזה?"
‏הוא טעה.
‏הוא בנה בקתות.
‏נדרש לנו יום שלם לאסוף את הצוותים.
‏משטרת קרנאטקה, אנשי משמר הגבול ‏ומשטרת טאמיל נאדו שילבו כוחות.
‏זו הייתה שעת בוקר מוקדמת.
‏מאות אנשים עמדו בשורה אחת,
‏והתחלנו לנוע באיטיות לכיוון המקום ההוא.
‏ראינו שתי נשים שטחנו דגוסה או משהו כזה,
‏וארבעה אנשים שיחקו שחמט.
‏זה היה מקום בטוח מאוד.
‏אחת מעמדות השמירה הייתה חלשה.
‏ילד עם רובה על הכתף. הוא קילל כשירד אלינו,
‏"חארות, אתם מעזים להתעסק איתי?"
‏הוא המשיך לקלל כשהלך לכיוון המחנה.
‏שומר נוסף שאל אותו מה קרה.
‏"רודני המשטרה מתקרבים אלינו."
‏הוא שאל בגאוותנות, "מה כבר הם יעשו לנו?"
‏השומר השני לא האמין למשמע אוזניו. ‏"כן, הם יורדים מההר".
‏כשהם הסתכלו, ‏הם ראו 200-150 שוטרים מתקרבים אליהם.
‏ואז פתאום הם נבהלו.
‏הם התחילו לשרוק.
‏צליל השריקה היה דומה לקול בעלי חיים.
‏הם ברחו מאיתנו.
‏אנשי משמר הגבול הבחינו בכך ‏כי הם היו באזור גבוה יותר.
‏אז הם פתחו באש.
‏כשהם ירו, חשנו את צליל הירי בחזה שלנו.
‏לא הייתי מסוגלת לדבר או לנשום.
‏לא היה לי הרבה כוח לקום וללכת.
‏לא היה לי לאן לברוח.
‏ידעתי שיירו בי אם אברח.
‏רק אחזתי בצרור גבעולי הבמבוק
‏וחיכיתי שם, על הברכיים.
‏השוטרים נכנסו מצד אחד והחלו לירות.
‏כשחברי הכנופיה שמעו את היריות, ‏הם פתחו במנוסה.
‏כולם התפזרו.
‏- שנקר בידרי בפתח הבקתה של ויראפאן -
‏היינו בהלם כשראינו את המקום.
‏הוא תכנן הכול בקפידה.
‏הכול סודר בערמות, אפילו ממתקים.
‏ג'נגירי, ג'לבי…
‏כל חומרי המזון אוחסנו בבקבוקים ‏והיו מסודרים יפה.
‏אשתו השתמשה בשמפו
‏מסוג "פייר אנד לאבלי". מצאנו המון בקבוקים.
‏השוטרים סגרו עלינו משני הצדדים.
‏הם באו ושאלו אותי, "את מוטולקשמי?"
‏"אתם יודעים שאני מוטולקשמי."
‏הם קשרו בחוזקה בד שחור על עיניי.
‏כשוויראפאן עזב את הכנופיה במינצ'וגולי,
‏היו איתו כ-157 חברי כנופיה,
‏בהם גברים, נשים וילדים.
‏בסך הכול, 157 חברים.
‏כשוויראפאן חזר, הוא לא מצא את אנשיו.
‏הוא חיפש את חברי הכנופיה בכל מקום.
‏הוא לא מצא אף אחד.
‏השוטרים תפסו את כולם וירו בהם בזה אחר זה.
‏גברים, נשים ואפילו ילדים חוסלו ללא רחמים.
‏זו הייתה טראומה גדולה בשבילו.
‏חברי הכנופיה של ויראפאן התפזרו לגמרי ביער,
‏ואנחנו תפסנו אותם.
‏תפסנו אותם, וביצענו חיסולים.
‏כמה מהם נעצרו, כמה מהם נהרגו.
‏- קוטיור מאני -
‏הייתי יכול להרוג 13 מחברי הכנופיה שלו.
‏לו הייתי נשאר בתפקידי באס-טי-אף, ‏הייתי הורג את ויראפאן.
‏על הרצח של האריקרישנה ושקיל אחמד,
‏זו הייתה הנקמה שלי.
‏- אן-אס מאני -
‏- פפטי ‏אשתו של סטוקולי גובינד -
‏הכנופיה של ויראפאן כולה ‏הצטמצמה לכדי שישה חברים בלבד,
‏לכן ויראפאן ידע שזה הסוף שלו.
‏הסוף הוודאי שלו.
‏קודם כול, הקרדיט מגיע לשנקר מהדב בידרי.
‏ראש יחידה מצוין.
‏הם אמרו, "תפסנו את מוטולקשמי".
‏היא הייתה יפהפייה.
‏אם היא הייתה משתתפת בתחרות יופי,
‏היא הייתה זוכה במקום הראשון, ללא ספק.
‏על כל אישה ‏מצאנו תכשיטי זהב במשקל 400-300 גרם,
‏אבל התכשיטים של מוטולקשמי שקלו 750 גרם.
‏כולם באו להסתכל עליי.
‏לא הבנתי שהם באו לראות אותי ‏כי אני אשתו של ויראפאן.
‏חשבתי רק על מה שהם יעשו לי.
‏עשר דקות בלבד
‏לאחר שהבאנו אותה למחנה, בידרי בא.
‏הוא בא ברכב ממוגן.
‏שנקר בידרי בא ‏עם עותק של מגזין "אינדיה טודיי".
‏"את יודעת מי זאת?" הוא שאל אותי.
‏- מוטולקשמי, רעיה מבוקשת ‏מוטולקשמי: במנוסה -
‏זו הייתה תמונה שלי.
‏"אני יודעת". "מי זאת?"
‏"זאת אני", אמרתי.
‏"את מפורסמת מספיק ‏כדי להופיע ב'אינדיה טודיי'?" הוא שאל אותי.
‏לא עניתי.
‏אחרי שהשוטרים תפסו אותי, ‏בעלי נהיה אכזרי מאוד.
‏"אני גבר, ועכשיו אני לבד. ‏אני יכול לעשות מה שמתחשק לי."
‏הוא נהיה חסר פחד.
‏טוב, הוא היה חסר פחד עוד קודם,
‏אבל הוא הרגיש שדבר כבר לא מגביל אותו.
‏הרוך שראיתי על פניו של ויראפאן ‏בפגישתנו הראשונה נעלם לחלוטין.
‏הפרצוף שלו נהיה אפל. ‏הוא שיקף את הכאב שבליבו.
‏הוא שאל אותי שאלה אחת,
‏"במקום לצלם תמונות,
‏"תוכל לצלם אותי בווידאו ‏ולשדר את זה כמו סרט?"
‏אמרתי, "כן, נוכל לעשות גם את זה".
‏כשהראיונות של ויראפאן שודרו,
‏כל תושבי טאמיל נאדו ‏היו דבוקים למסך הטלוויזיה.
‏במרוצת השנים,
‏ויראפאן התראיין שוב ושוב.
‏כמו שאפשר לדמיין, ‏הראיונות היו הצלחה מסחררת.
‏קשישה אחת אמרה, "האל והמושיע שלנו הגיע".
‏כך הם הגיבו לוויראפאן.
‏זה היה מדהים וגם מוזר מאוד
‏שהוא הפגין
‏מעין יוהרה מולדת שהייתה בתוכו,
‏ונראה שבן רגע,
‏הוא שלף שמות של פוליטיקאים ופקידים גבוהים…
‏וכמעט אמר להם
‏כיצד עליהם לנהל את העולם הפוליטי.
‏אז ההצגה נמשכה.
‏תרגום כתוביות: עטר אברמסון