Po Srinivasově smrti
mysleli všichni policisté jen na jedno.
Pokud zahlédneme Veerappana nebo člena jeho gangu,
musíme je zastřelit.
Postavil se policejní síle
tak otevřeným a drzým způsobem.
Částečně to bylo překvapující, šokující,
vzrušující, ale také velmi znervózňující.
Jako malý kluk chytal varany do ruky.
Žijí v dutinách kmenů stromů.
Když je viděl zalézat, statečně strčil ruku dovnitř.
Ti velcí varani ho někdy
kousli a roztrhli mu maso na ruce.
Ale on je pořád držel.
Stejným způsobem
se policie snažila Veerappana za každou cenu chytit.
Vlády obou států řekly:
„Veerappana musíme chytit
živého nebo mrtvého,
bez ohledu na okolnosti a náklady.“
A to byla chyba.
Když po vás jde celá armáda,
je lidskou přirozeností utéct.
Ale on se v tomto případě
otočil, podíval se
svým pronásledovatelům do očí,
a řekl:
„Chyťte mě, jestli to dokážete.“
VEERAPPAN: NEKONEČNÝ HON
DRUHÁ KAPITOLA: KRVAVÁ KOUPEL
Hlavní ministr tenkrát prosil.
Ministr vnitra také.
„Udělejte cokoliv. Dáme vám tolik peněz, kolik si řeknete.“
Podporovala nás celá vláda.
„TYGR“ ASHOK KUMAR JEDNOTKA STF
Z Karnataky bylo odvedeno mnoho policistů.
Ti nejlepší z celého státu.
Byl tam tenkrát
jeden velmi aktivní.
Velice rtuťovitý člověk.
Shakeel Ahmed.
Žádné zbytečné řeči nebo vtipkování.
Šel vždy přímo k věci.
Pak jsem poznal policejního náčelníka, pana Harikrishnu.
Znal jsem jen málo odvážnějších policistů.
Byl velmi popudlivý.
Řekl mi: „Ashoku,
s Veerappanovou mrtvolou budeme pochodovat
před Vidhana Soudha v Bangalore.“
Byl tak sebejistý.
Z nás tří se stal tým.
SHAKEEL AHMED - PODINSPEKTOR POLICIE
Byli jsme jako bratři.
„TYGR“ ASHOK KUMAR - POLICEJNÍ INSPEKTOR T. HARIKRISHNA - POLICEJNÍ NÁČELNÍK
Shromažďovali jsme informace, prováděli výslechy,
pátračky, prostě všechno.
Byli jsme velmi sebejistí.
Vláda za dopadení Veerappana
slíbila odměnu 20 lakhů.
Vyrobili krásné plakáty a umístili je na veřejná místa.
Všichni je viděli.
Dvacet lakhů bylo v roce 1991 spoustu peněz.
Pak jsme chytili Veerappanovu pravou ruku.
Gurunatha Achariho.
Byl to brutální člen gangu,
staral se o zbraně.
Zabití Gurunatha bylo prvním úspěchem,
který se dostal na veřejnost.
Veřejnost to trochu uklidnilo,
posílilo to naději, že policie Veerappana zvládne chytit.
Byla to jedna z nejstatečnějších věcí, kterou Shakeel Ahmed udělal.
Jednotka STF zesílila.
Všichni věděli,
že se chycení Veerappana blíží.
Příliš jsme si věřili.
Mstil se za jakýkoliv policejní zásah.
Nikdo by neodhadl, že se skupinou 20 mužů
přijde přímo do Ramapury.
POLICEJNÍ STANICE RAMAPURA
Jeden z vesničanů mi řekl:
„V naprostém nočním tichu
jsme zaslechli zvuk.
Několik ran za sebou.
Proč by v tuto dobu někdo startoval vodní čerpadlo?“
Policejní stanice byla v obležení.
NEŠŤASTNÉ OBĚTI
Krveprolití.
Bylo to jak na bitevním poli.
Za smrt Gurunatha zavraždil sedm lidí.
Pomstychtivým útokem na policejní stanici
chtěl ukázat, že je stále mocnější než policie.
Byli jsme vzteky bez sebe.
Veerappan vůbec nehleděl
na rodiny, které tím emočně i jinak
navěky zničil.
Své činy si vždy ospravedlnil.
SUNAAD INVESTIGATIVNÍ NOVINÁŘ
Ze svých brutálních vražd
neměl vůbec žádné výčitky.
Patnáct nebo dvacet dnů před útokem na stanici v Ramapuru
se mi narodilo druhé dítě.
Neustále jsme se přesouvali z místa na místo.
Řekli byste, že skrýt se bylo snadné.
MUTHULAKSHMI VEERAPPANOVA MANŽELKA
Denně jsme ušli 40 až 50 kilometrů.
Nesměli jsme nahlas promluvit.
Museli jsme si šeptat do ucha.
Nebo jsme mohli pozornost druhé osoby
upoutat zasyčením či lusknutím prstů.
NALLUR HRANICE KARNATAKY A TAMIL NADU
Přesunuli jsme se k Nalluru.
Byli jsme tam v bezpečí.
Manžel věděl, kdo by ho byl schopen zradit
a komu může věřit.
Ve vesnici panovalo velké napětí.
V oblasti Nalluru se rozpoutalo peklo.
Policie vtrhla do Nalluru
a střílela po domech.
- Byl jste v Nalluru? - Ano, mnohokrát.
Jací lidé tam žili?
Nespolupracovali s policií.
Naprosto neoblomní lidé,
kteří nespolupracovali a nic neřekli.
Takže Nallur byl vypálen?
Domy byly vypáleny…
Policií nebo…
Myslím, že tam něco proběhlo…
Už si nevzpomínám.
Žila tam spousta jeho příbuzných.
Dvě nebo tři rodiny věděly, kde se v lese nacházíme.
Věděl Veerappan, kdo to byl? Jestli policie…
Shakeel Ahmed.
Manžel mi řekl: „Nevadí mi, když chytí mě.
Ale on místo toho chytá nevinné místní lidi
a mučí je.
Jak mám po tom všem mlčet?
Jsem jediný, kdo ty policisty může ztrestat.“
Ta nespravedlnost ho vyprovokovala až k tomu,
že mu vražda přišla jako něco normálního.
U každého zločinu provádíme jeho rekonstrukci.
Jak k němu došlo.
U této události například
výběr místa přepadení
vypovídá o Veerappanově inteligenci.
Vždy si vybíral zatáčky ve tvaru písmene U.
K čemu v nich dojde?
Auta musí zpomalit.
Neměli bychom ho chválit, ale je to výborný nápad.
Výborný, to vám říkám.
Auto řídil Harikrishna.
Shakeel spal na zadním sedadle.
Když dojeli k té serpentině,
Veerappan vysypal na silnici náklad kamení.
Takže když auto zatáčelo,
Harikrishna tu hromadu uviděl.
Kameny byly pěkně srovnané.
Postavili jsme z nich takovou svatyni.
Když jsem viděl přijíždět bílý vůz,
věděl jsem, že nadešel jejich poslední den.
Postupně jsem je postřílel. Přesné rány do hlavy.
A bylo to. To byl jejich konec.
Střílel Veerappan.
Střela vyletěla krkem na druhé straně.
Auto bylo plné krve.
Shakeel seděl mezi strážníky. Mozek se mu rozstříkl kolem.
Jen jsem seděl na židli
a nebyl schopen slova.
Představte si, jak mi bylo.
INSPEKTOŘI ASHOK KUMAR A SHAKEEL
Moji nejbližší přátelé byli brutálně zavražděni.
A veškeré mé sebevědomí bylo pryč.
Co se týká STF, asi si umíte představit,
jak ji nepřítomnost takových mužů, jakými byli Harikrishna a Shakeel Ahmed,
poškodila.
POSLEDNÍ POLIBEK LÁSKY
Měli jsme ten úkol za nemožný.
M. THIRUVENGADAM, 70LETÝ OTEC
T. HARIKRISHNY NAPOSLED LÍBÁ SYNA
V Mysore pokračují protesty.
Lidé požadují zásah proti pašerákovi santalového dřeva, Veerappanovi,
za brutální vraždy členů jednotky STF,
včetně strážníků Harikrishny a Shakeela Ahmeda.
že zbojník zřejmě překročil státní hranici s Tamil Nadu.
Hlavní ministryně Tamil Nadu Jayalalitha slíbila,
že se zintenzivní prohledávání džungle na hranici těchto dvou států.
Veerappan spáchal zločin v Karnatace
a pak chytře unikl do Tamil Nadu.
Dokud se situace neuklidnila.
A tak se policie v Karnatace zoufale snažila
o seriózní spolupráci
s policií v Tamil Nadu.
Mezi policisty panovalo velké odhodlání.
Jakmile jeden policista zemřel,
objevil se jiný, který zvedl ruku a řekl:
„Zastoupím ho a udělám, co budu moci.“
Mezi policisty
v Tamil Nadu působil strážník Gopalakrishnan.
Vypadal, jako by mu bylo předurčeno Veerappana dostat.
Dal dohromady jednotku,
které dal zvláštní jméno Džunglová hlídka.
Měl přes metr osmdesát a byl velmi dobře stavěný.
Měl svaly jako Rambo.
Náš „Rambo“ Gopalakrishnan
fyzicky žil v džungli. Dnem i nocí.
Postupně se přibližoval k Veerappanovu gangu
a na policii v Tamil Nadu měl velký vliv.
Dokázal úžasné věci.
Rambo má též v záznamech
- násilné chování vůči lidem. - Ano.
Víte, kvůli všem těm obtížím, kterým jsme jako policisté čelili, jsme zpočátku
nebyli moc diplomatičtí.
Pro lidi to byly zlé časy. Ale ne pro Veerappana.
ANBURAJ ČLEN VEERAPPANOVA GANGU
Policie na něj nemohla. To lidé trpěli.
Gopalakrishnan svázal a ubil pastevce dobytka k smrti
před jeho manželkou.
Výsledkem napadení každé vesnice byla Veerappanova pomsta.
Byla to těžká doba. A když se o tom Veerappan doslechl,
umístil na trh v Kolathuru transparent.
Umístil tam velký transparent z bílé látky s červeně napsaným textem.
Chtěl vyprovokovat Ramba Gopalakrishnana.
„Nemáš odvahu na to, aby ses mi postavil.
Jestli jsi opravdu synem svých rodičů, postav se mi.“
Bylo to něco úplně nového a všichni se smáli.
Dělali si legraci z Gopalakrishnana a jeho týmu.
Rambo měl zachovat chladnou hlavu
a zamyslet se, proč tam ten transparent dal.
KONTROLNÍ MÍSTO NA ŘECE PALAR
Rambo Gopalakrishnan vzal dvě vozidla
a přijela celá policejní jednotka.
Co tým udělal… My tam nebyli. Byli jsme jinde,
asi o 15 kilometrů dál.
Zaslechli jsme hlasitou ránu,
která doznívala ještě deset minut poté.
Znělo to, jako by se zhroutila hora.
Jako zemětřesení.
Nechápala jsem, co se stalo,
ale on okamžitě řekl: „A je to.“
Najednou se ozval
velký výbuch.
Vzduchem létala spousta bahna.
Byla úplná tma.
Vůbec jsem před sebe neviděl.
M ASHOK KUMAR JEDNOTKA STF, TAMIL NADU
Nechápal jsem, co se stalo.
Policie měla kulomety se stojany,
do kterých se daly použít muniční pásy.
Manžel to všechno zvážil a rozhodl se,
že tento tým může zničit jen tak,
že nastraží bombu.
Takhle on přemýšlel.
Když jsme přišli na místo,
byl to příšerný pohled, to vám povídám.
Nic takového jsem v životě neviděl.
Autobus byl zkroucený a rozlomený na dva kusy.
Na okolních keřích a všude kolem visely kusy lidských těl.
Střeva, lebky, helmy, zkroucené zbraně.
Dvacet dva zmasakrovaných lidí.
Narazil jsem na dva strážníky, kteří nesli Gopalakrishnana.
Řekl: „Ashoku, bolí mě hlava a pusa…“
Nemohl mluvit. A jeho nohy… Crčela z nich krev.
Kolena… Obě kolena měl zlomená.
Vyletěl několik metrů do výšky. A když padal,
utrpěl závažná poranění a zlomeniny.
Ale přežil.
Veerappan vykopal 13 velkých jam.
A do nich dal víc než 25 kilogramů výbušnin.
Byl to masakr biblických rozměrů.
Veerappanův poslední nehorázný čin se odehrál 9. dubna.
Poblíž řeky Palar v okrese Mysore v Karnatace
vyhodil do povětří autobus jednotky STF.
Bylo zabito 22 lidí, včetně 15 policejních informátorů.
Z Veerappana se stal nenasytný lovec lidí.
Od založení STF uběhly tři roky.
K Veerappanovu zatčení nebo zastřelení
se ani nepřiblížili.
Byl to pro ně nadlidský úkol.
Ale tato událost, při které bylo na kousky roztrháno 22 lidí,
zburcovala vlády obou států.
Sešli se hlavní ministři.
A rozhodli se vytvořit společnou speciální jednotku.
Kolem Veerappanova
fenoménu se začalo šířit hodně mýtů.
Byla to bláznivá, divoká a přehnaná tvrzení o tomto muži.
Vzpomínám, jak mi někdo vyprávěl,
že je obdařen kouzelnými schopnostmi.
A že mu s tím vším pomáhá
nějaký bůh džungle.
Informace o něm byly velmi nespolehlivé.
Tenkrát existovala jen jedna jeho černobílá fotografie.
Měl na ní svůj typický knír, ostře řezaný nos,
ale nikdo neznal pravdu.
Kolik lidí kolem sebe má, co jsou zač,
jak v lesích žijí?
Nic z toho se nevědělo.
SIVASUBRAMANIAM FOTOREPORTÉR
Když jsem chtěl jako novinář uspět,
musel jsem zajít dál než ostatní.
Říkal: „Ti policisté dělají,
jako bych tu byl zločinec jen já.
Jediný vrah, který se utrhl ze řetězu.
Vytvářejí o mně falešnou představu.
Takže dokud jsem naživu,
chci, aby se o mně veřejnost dozvěděla pravdu.“
V tomto byl neoblomný.
Kolem čtvrté odpoledne
za mnou přišel člen kmene, který byl v kontaktu
s Veerappanovým gangem,
a zeptal se mě, jak se jmenuji.
„Jmenuji se Sivasubramaniam a jsem reportér.“
Řekl mi: „Bratr tě chce vidět.“
Svoboda tisku novináři umožňuje, aby byl v kontaktu se zločincem.
Viděl jsem, jak k nám směřují čtyři muži v khaki uniformách.
První šel Veerappan s puškou přes rameno.
V tmavě zelené uniformě, s úsměvem na tváři, prostě osobnost.
Pozdravil mě a zeptal se, kdy jsem přišel.
Ani náznak nějaké kruté povahy.
Hlavou mi běželo jediné: „Musím ho vyfotit.
Světlo je tu dobré.“
Požádal jsem ho o fotku.
Udělal takhle a odpověděl: „Chceš si mě vyfotit?
Arjunane? Vypadá to, že reportér chce fotku.
Jste všichni připraveni?“
Veerappanovo jméno bylo známé, ale jeho vzhled ne.
„Jestli jim dovolíš, aby tě vyfotili, už nebudeš moct nikam chodit.
Nedělej to.“
Snažila jsem se ho zastavit, plakala jsem, ale neposlechl.
Řekl: „Vyfotíme se hned?“
A už si vytahoval řetízek, aby byl vidět.
Byl jsem nadšený z toho, že jsem dokázal to, co nikdo jiný.
EXKLUZIVNÍ REPORTÁŽ
SE SVÝMI DŮSTOJNÍKY
Tolik fotografií.
S puškou na stráži.
Jak chodí se zbraněmi v maskáčových uniformách.
VŮDCE SMEČKY - VÝCVIK
Poprvé jsme měli fotografie všech členů jeho týmu.
Byla to největší chyba, jaké se dopustil.
Pak jsme zjistili rodokmen každého z nich.
Příbuzné, jejich přátele.
Zjistili jsme, kdo mu pomáhá s dodávkami jídla,
kdo mu poskytuje informace
a dodává gangu sílu.
Rozvědka začala fungovat.
Byli jsme svědky jeho krutosti.
Velmi zblízka.
Takové krutosti, jakou jsme v životě neviděli.
Tehdy jsme přestali brát ohledy.
Bez výhrady.
Tohle nepochopí nikdo, žádný soud
ani organizace za lidská práva.
Důležitost našeho počínání
pochopí jen ti, kdo se na něm podíleli.
Tenkrát se v Karnatace objevil jeden mocný policista,
Shankar Mahadev Bidari.
Byl jedním z nejodvážnějších a nejefektivnějších strážníků.
Nebyl jen odvážný, ale také velmi taktní.
Shankar Mahadev Bidari si prohlédl fotografie všech viníků.
A rozvědka se ponořila do práce.
Byly zatčeny stovky lidí.
Všichni podezřelí byli zatčeni a umístěni
do budovy, které se říkalo „dílna“.
Nebyla to dílna,
ve které se opravovaly motorky, kola nebo autobusy.
Byl to prostor speciálně určený k mučení lidí.
PUTTAMALLAACHAR JEDNOTKA STF, KARNATAKA
Celý stát Tamil Nadu se této „dílny“ bál.
Takový byl výsledek Bidariho práce.
Byl jako nejvyšší soudce v Male Mahadeshwara Hills.
Měl vždy poslední slovo.
Do určité doby bylo získávání rýže snadné.
Ale když honu na mého manžela začal velet Shankar Bidari,
byl každý vesničan, který chtěl koupit byť jen kilo rýže,
chycen a vyslýchán.
Dílna byla jako druhé peklo.
Naši předci nám o pekle vyprávěli.
Jak nás zaživa hodí do vařícího oleje nebo do ohně.
Všechny tyto způsoby mučení jsme v Male Mahadeshwara Hills viděli.
Byla to velká hala.
V autobusu tam dorazilo 15, 20 nebo 50 lidí.
Dílna byla rozdělena na dvě části.
Na jednu stranu šli ti, kteří se jim líbili, a na druhou stranu ti ostatní.
V tu chvíli Bidari otevřel „třetí oko“.
Říká se mu ničitel.
Nutil vězně pít moč.
Jedna žena musela nahá sedět před mužem.
Takhle Shankar Bidari mučil.
Zdálo se, že strašlivý tanec smrti nikdy neskončí.
Veerappan a jeho muži zaútočili na policejní konvoj.
Když jsme tam dorazili,
na silnici ještě byla krev.
Shankar Bidari přijel, porozhlédl se kolem a vše prozkoumal.
Zavolal na mě: „Puttu, pojď sem.“
Byl tak bystrý, že znal jména všech lidí v dílně zpaměti.
Sedl si na kapotu auta a zapsal pár jmen.
Řekl mi, ať si vezmu džíp a těch osm lidí přivezu.
Pak jsem je měl postavit před strom.
Tak znovu vyšla najevo bezmoc policie.
Když jsem to viděl, styděl jsem se a nesmírně mě mrzelo,
že se policisté chovají jako bandité.
Byla to jediná lekce,
kterou jsem za celou dobu svého působení v STF dostal.
Nerozčilujte ho.
Chyťte ho.
K ARKESH JEDNOTKA STF, KARNATAKA
Během své kariéry jsem se potýkal
s teroristy v Džammú a Kašmíru, s Naxality ve střední Indii,
s povstalci v severovýchodní Indii,
ale Veerappanovy metody,
jeho modus operandi, byly úplně jiné.
Veerappan svou strategii vyvinul na základě svých zkušeností.
O partyzánských válkách si toho moc nenastudoval,
ale byl rozeným partyzánem.
Veerapanovy útoky připomínají lov zvěře.
Když lovec loví slona, ví, kudy půjde.
Útoky plánoval takovým způsobem, že přesně věděl, kudy člověk půjde,
a byl si jistý, že ho zabije.
Pokud by Veerappan nedosáhl takové dokonalosti,
nikdy by tak dlouho nepřežil.
V lesích bylo zabíjeno obrovské množství lidí.
Řekl jsem, že takhle už to nejde.
Něco se možná dalo udělat lépe.
Došlo mi, že jde o partyzánskou válku,
při které je třeba použít protipartyzánskou taktiku.
Mělo by jít o operaci na základě informací od rozvědky,
kterou provedou jednotky schopné žít v lese
a ve správný čas udeřit.
Uprostřed džungle byl Veerappan silný.
Prakticky v ní vyrostl, byla jeho domovem.
Stejně jako my se vyznáme ve svém domě.
Do koupelny trefíme i potmě.
A jeho domovem byla džungle.
Postupně do svého gangu nabral víc mužů a proměnil jej v malou mobilní vesničku.
MOHAN NAVAS JEDNOTKA STF, TAMIL NADU
Snažil jsem se do Veerappana vžít,
abych zjistil, kudy se bude ubírat.
A pak jsem se vydal na cestu.
Obešel jsem všechny vesnice a nasadil do nich informátory.
Nikdy jsem vesničanům neřekl, že hledám Veerappana.
Jen jsem jim řekl, aby mi dali vědět, kdyby v lese viděli někoho nového.
Místní si v některých oblastech pohybu všimli,
ale nevěděli, kdo to byl.
Dozvěděli jsme se, že viděli procházet 20 pašeráků.
Usoudil jsem, že Veerappanův gang je někde poblíž.
Jenže v něm bylo hodně lidí.
Víc než 100 mužů a žen.
Navas chtěl Veerappana chytit za každou cenu a získat díky tomu renomé
jako Gopalakrishnan.
Šel po něm velmi urputně.
Lidé za Veerappanem chodili a o Navasovi mu vyprávěli.
Svolal celý gang.
Řekl jim: „Můj život teď bude složitý.
Lidé kolem mě budou v nebezpečí.
Teď to víte. Pokud se rozhodnete zůstat, budu rád.“
„Pojďme na západ.“
Došli jsme do Minchuguli Boli a zůstali tam.
Bylo tam malé údolí, kudy protékala řeka.
Byl to hustý les
s různými vzrostlými stromy.
Rostly tak hustě, že skrz ně skoro nebylo vidět.
Ani když svítilo slunce.
Manžel rozhodl, že tam můžeme zůstat.
A pak jednoho dne řekl:
„Nemáme peníze.
Potřebujeme peníze na jídlo.“
A odešel.
Těch pár dnů bez něj mi dělalo starosti.
Během našeho postupu jsme obdrželi informace.
„V Minchuguli
je spousta lidských výkalů.“
Vesničané, které jsem tam poslal, se vrátili s informací,
že to musí být pašeráci dřeva.
Pak jsme o nich dostali spoustu informací.
„Musí to být pašeráci dřeva.“
Řekl: „Ne, pane.
Ti jedí jen rýži.
Jejich výkaly by byly žluté.
Tyhle jsou černé.
Tihle jedí proso.“
Musel to být Veerappanův gang.
Byl jsem si tím jistý.
Minchuguli je rozlehlá oblast.
Rozkládá se mezi dvěma, třemi horami.
Byl si jistý, že policie tak daleko nepůjde.
Pohyboval se volně a říkal si: „Kdo by chodil do tohoto lesa?“
Udělal chybu.
Postavil chatrče.
Dát dohromady týmy nám trvalo jeden den.
Byla to společná operace Karnataky, pohraniční stráže a Tamil Nadu.
Bylo brzy ráno.
Sto lidí si stouplo do řady
a pomalu se začalo přesouvat na místo.
Viděli jsme dvě ženy, jak melou proso nebo něco.
A čtyři lidé hráli šachy.
Bylo to bezpečné místo.
Jeden ze strážních bodů byl špatně hlídaný.
Stál tam chlapec s puškou přes rameno. Nadával.
„Troufáte si na mě, hajzlové?“
Nadával a postupoval k táboru.
Z dalšího bodu se ho ptali, co se děje.
„Blíží se k nám policejní tyrani.“
Arogantně se ptal: „Co by nám mohli udělat?“
Ten druhý nevěřil svým uším. „Ano, sestupují z vrcholu.“
Když se podívali, blížilo se 150 až 200 policistů.
Pak byli najednou v pozoru.
Začali hvízdat.
Vydávali zvířecí zvuky.
A začali utíkat.
Toho si všimli pohraničníci, kteří stáli na vyvýšeném místě.
A tak začali střílet.
Když stříleli, cítili jsme ten zvuk až v hrudi.
Nemohla jsem mluvit ani dýchat.
Neměla jsem sílu vstát a jít.
Neměla jsem kam utéct.
Věděla jsem, že když budu utíkat, zastřelí mě.
Jen jsem si klekla k bambusu
a čekala.
Policie tam vstoupila ze strany a začala střílet.
Jakmile gang uslyšel střelbu, začal utíkat.
Všichni se rozprchli.
SHANKAR BIDARI PŘED VEERAPPANOVOU CHATRČÍ
Z toho místa jsme byli v šoku.
Ze všeho, co systematicky dokázal.
Měl tam veškeré zásoby, včetně sladkostí.
Obalené v cukru a polité sirupem.
Všechno jídlo bylo úhledně uchováváno v lahvích.
Jeho žena používala šampón.
Fair & Lovely. Našli jsme ho tam spousty.
Policie nás obklíčila z obou stran.
Přišli ke mně a zeptali se: „Ty jsi Muthulakshmi?“
„Víte, že jsem to já, proto jste mě chytli.“
Přes oči mi pevně zavázali černý hadr.
Když Veerappan v Minchuguli utekl,
gang měl asi 157 členů.
Muže, ženy i děti.
Celkem 157 členů.
Když se pak vrátil, nemohl své lidi najít.
Pobíhal kolem, aby dal ztracený gang zase dohromady.
Nikoho nemohl najít.
Policie všechny pochytala a postřílela.
Muže, ženy a dokonce i děti. Bez milosti.
To mu způsobilo velké trauma.
Veerappanův gang se v panice rozutekl do lesa
a my je pochytali.
Chytali jsme je a zabíjeli.
Některé jsme zatkli a jiné zabili.
Zabil jsem asi 13 členů gangu.
Kdybych byl pořád v STF, zabil bych Veerappana.
Toto byla má pomsta
za Harikrishnu a Shakeela Ahmeda.
PAPATHI (MANŽELKA SETHUKULI GOVINDA)
Když měl Veerappanův gang už jen šest členů,
došlo mu, že je konec.
Úplný konec.
Zásluhy patřily hlavně Shankaru Mahadevovi Bidarimu.
Skvělý náčelník.
Řekli: „Zajali jsme Muthulakshmi.“
Byla krásná.
Kdyby se účastnila soutěže krásy,
bezpochyby by vyhrála.
U většiny žen byste našli zlaté šperky o váze 300, 400 gramů.
Ona u sebe měla 750 gramů.
Všichni se na mě chodili dívat.
Nedošlo mi, že je zajímám, protože jsem Veerappanova manželka.
Myslela jsem jen na to, co mi udělají.
Deset minut poté,
co jsme ji přivedli do tábora, přijel Bidari.
Dorazil v neprůstřelném autě.
Shankar Bidari přišel s výtiskem magazínu India Today.
Zeptal se mě, jestli vím, kdo to je.
MUTHULAKSHMI HLEDANÁ MANŽELKA
Byla tam má fotka.
„Kdo je to?“
Řekla jsem: „To jsem já.“
Zeptal se: „To jsi tak slavná, že máš fotku v novinách?“
Neodpověděla jsem.
Po mém zatčení popadla manžela zuřivost.
„Jsem muž a teď jsem sám. Mohu si dělat, co chci.“
Stal se nebojácným.
To už byl sice dávno,
ale nyní měl pocit, že už ho nic neomezuje.
Něha, kterou jsem ve Veerappanově tváři viděl prvně, byla pryč.
Obličej mu potemněl. Odráželo se v něm jeho trápení.
Zeptal se mě na jednu věc.
„Můžeš mě místo fotografování
nahrát na video a pak to přehrát jako film?“
Řekl jsem, že to určitě můžeme udělat.
Když se rozhovory s Veerappanem vysílaly,
všichni v Tamil Nadu byli přilepeni k obrazovkám.
Jak roky ubíhaly,
Veerappan začal dávat stále více rozhovorů.
A jak si dovedete představit, byly ohromně úspěšné.
Nějaká stařenka poznamenala: „Přišel náš zachránce a bůh.“
Takhle lidé na Veerappana reagovali.
Bylo úžasné i zvláštní,
jak dával najevo aroganci,
která mu byla vlastní.
A s jakým přehledem
jmenoval politiky a úředníky,
divže jim neříkal,
jak by se politika měla dělat.
Představení pokračovalo.
Překlad titulků: Tereza Nesvačilová