‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫בפרקים הקודמים...‬
‫את הדברים החשובים ביותר... רשמתי במכתב.‬
‫מכתב?‬
‫המלכה אניה, האם תרשי לי לחלוק איתך סיפור?‬
‫לפני תשע שנים, ידידי הוותיק,‬
‫הנסיך הארו,‬
‫הפך למלך קאטוליס.‬
‫אבל, יום אחד, שני מבקרים‬ ‫הגיעו ממקום רחוק. ממלכה אחרת.‬
‫הם היו ההורים שלי.‬
‫בחורף הזה...‬
‫ייגמר לנו האוכל.‬
‫ו-100,000 אנשים ימותו.‬
‫אוכל להשתמש בלב הטיטן‬
‫בכישוף עוצמתי שיחמם את היבשה,‬
‫ויאפשר לנו לגדל שפע מדהים באופן קסום.‬
‫- פרק 6‬ ‫לב של טיטן -‬
‫קאלום היקר...‬
‫במהלך השנים, היו רגעים שהייתי מרוחק ממך.‬
‫כאביך החורג,‬ ‫ניסיתי לתת לך את המרחב‬
‫הדרוש לך כדי‬ ‫לאהוב את אביך האמיתי,‬
‫למרות שהוא מת.‬
‫כעת אני תוהה אם הייתי‬ ‫צריך לקרב אותך.‬
‫אם זה היה בסדר‬ ‫להראות כמה אהבתי אותך,‬
‫ולא מפגין חוסר כבוד כלפי היחסים שלכם.‬
‫קאלום, נכון שאני לא אביך הביולוגי.‬
‫אבל בעיניי ובליבי,‬
‫אתה הבן שלי.‬
‫אני רואה את עצמי בך.‬ ‫אני גאה בך.‬
‫ואני אוהב אותך ללא תנאי.‬
‫זה לא קל.‬
‫אתה לא יודע לקרוא, נכון?‬
‫בעוד אני כותב, השמש שוקעת‬
‫בזמן שמתנקשי צל ירח‬ ‫רוצים להרוג אותי.‬
‫לפני כמה חודשים,‬ ‫נקמתי בזאדיה.‬
‫הלילה, זה התור שלהם.‬
‫אולי אין לי הרבה זמן.‬
‫אז עליי לשאול את עצמי:‬
‫מה אוכל להעביר לבנים שלי‬ ‫בזמן הקצר שנותר?‬
‫במכתב הזה,‬
‫אשתף אותך בשקר, במשאלה,‬
‫ובסוד.‬
‫איפה הוא?‬
‫אני מצטער.‬
‫סליחה! אני לא רגיל לשמוע‬ ‫סיפור כזה ארוך.‬
‫פשוט הייתי צריך לקפוץ לחדר השירותים.‬
‫האם אוכל... להמשיך?‬
‫אשמח לשמוע עוד, לורד וירן.‬
‫למרות שאני יודעת איך זה נגמר,‬ ‫ליבי מתחמם לשמוע על הוריי‬
‫ממישהו שהיה שם.‬
‫כן. את בטח יודעת כמו כולם‬
‫כי בעוד שנראה שזה סיפור של‬ ‫קרבות אדירים ויצורים אגדיים...‬
‫זה בסופו של דבר סיפור על‬ ‫הקרבה ואהבה.‬
‫עכשיו!‬
‫תכוונו לסדקים שבין הלוחות הסלעים!‬
‫נכבול את זה!‬
‫תכוונו למרכז!‬
‫תירו ישר לחלק שנסדק!‬
‫מה עכשיו?‬ ‫-לדחוף!‬
‫מעבר לקצה!‬
‫האגדה הייתה נכונה.‬
‫לב הטיטן מקרין חיים וקסם!‬
‫אתה חושב שתוכל...‬ ‫-כן. נוכל להציל את כולם.‬
‫לאנשים שלנו... יהיה אוכל.‬
‫אמאיה!‬
‫עשית את זה!‬
‫אחותי?‬
‫אמאיה!‬
‫הזמן קצר.‬ ‫נותרה בקושי שעה עד לזריחה.‬
‫לא נוכל להסתכן בזעם מלך הדרקונים.‬
‫צריך לקחת את הלב ולחזור.‬
‫כן, כמובן.‬
‫נזוז במהירות האפשרית.‬
‫צריך להשאיר את הפצועים.‬
‫אסור לנו להאט.‬
‫"אתה לא צריך ללחוש, וירן.‬
‫אני חירשת.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫אחרי שאנוח קצת,‬
‫אחזור בעצמי."‬
‫לא נשאיר אותך פה לבד.‬
‫אשאר עם אמאיה.‬ ‫נחזור הביתה ביחד.‬
‫כל השאר שיקחו את הלב חזרה.‬
‫הן מסכימות. הזמן קריטי.‬
‫לא.‬
‫אבל הארו, הן אמרו...‬ ‫-אף אחד לא נשאר מאחור.‬
‫לא נפקיר את הפצועים.‬
‫אתה פועל כך רק‬ ‫כי זו אחות של אשתך!‬
‫החלטתי, וזה סופי.‬
‫כשאני לא אהיה פה,‬ ‫אחיך אזראן יהיה המלך,‬
‫ואתה תהיה השותף, המגן,‬ ‫והיועץ הקרוב ביותר שלו.‬
‫בקרוב שניכם תיחשפו לשקר...‬
‫השקר הגדול בהיסטוריה.‬
‫יועצים ומשכילים יגידו לכם‬ ‫שהיסטוריה היא נרטיב של כוח.‬
‫הם יספרו סיפורים על עליות‬ ‫ונפילות של עמים ואימפריות.‬
‫יהיו סיפורים על צבאות וקרבות‬ ‫וגם על ניצחונות מכריעים.‬
‫אבל זה לא הכוח האמיתי.‬
‫זה רק כוח.‬
‫כעת אני מאמין שכוח אמיתי‬ ‫נמצא ברגישות.‬
‫במחילה.‬
‫באהבה.‬
‫יש אמת יפה מבלבלת,‬
‫ואלו הרגעים של כוח טהור‬
‫שנראה כחולשה לאלו שלא מבינים.‬
‫במשך זמן רב, לא ידעתי יותר טוב.‬
‫אבקש שאתה ואחיך לא תקבלו‬ ‫את ההיסטוריה כנרטיב של כוח...‬
‫ובמקום זה תאמינו‬
‫שזה יכול להיות נרטיב של אהבה.‬
‫אז, ריילה...‬
‫זה שם יוצא דופן, נכון?‬
‫כן, אה,‬
‫להורים האנושיים שלי‬ ‫יש טעם מיוחד בשמות,‬
‫"וילאס עם ד' שקטה."‬
‫המממ! זה הוגן.‬
‫אז, במה את עובדת?‬ ‫-אני מתנקשת.‬
‫הו! את לא צוחקת.‬
‫טוב, אני אמורה להיות מתנקשת.‬
‫אבל מעולם לא,‬ ‫אתה יודע... הרגתי מישהו.‬
‫טוב, אולי בעתיד.‬ ‫אל תפסיקי לחלום!‬
‫תודה על העידוד.‬
‫אבל למען האמת, אני לא בטוחה‬ ‫שהחלום שלי הוא להיות מתנקשת.‬
‫אז, מה החלום שלך?‬
‫הלוואי שידעתי.‬
‫עם לב הטיטן הכבד,‬
‫והנטל הנוסף‬ ‫של נשיאת הפצועים,‬
‫הקצב שלנו בחזרה לפירצה‬ ‫היה איטי ממה שקיוויתי.‬
‫השחר הפציע.‬
‫כשהשמש עלתה באופק,‬
‫הרגשתי חום בצווארי...‬
‫כמו אבדון לוהט‬ ‫שידעתי שנמצא בדרך אלינו.‬
‫אבל המשכנו קדימה,‬
‫בתקווה לברוח מהתוצאה‬ ‫הבלתי נמנעת של השגת הגבול.‬
‫הנה הכניסה.‬
‫כמעט הגענו!‬
‫מהר יותר! בכל הכוח!‬
‫לפתע, החום נעלם.‬
‫נהיה יותר קריר,‬
‫כאשר צל כיסה את השמש.‬
‫אבל במקום הקלה...‬
‫הרגשתי חרדה גדולה.‬
‫זעם.‬
‫הסערה הגיעה.‬
‫אני זקן משוגע,‬
‫אבל האם אוכל לחלוק‬ ‫איתך קצת חוכמה?‬
‫למה לא?‬
‫אני אוהבת משפטי חוכמה. דבר.‬
‫החיים... הם כמו נהר.‬
‫אה, נהדר.‬
‫בדיוק מזה חששתי.‬
‫אי אפשר לראות למרחקים.‬
‫אני לא רואה בכלל,‬ ‫אולי כבר אמרתי לך.‬
‫אכן כן!‬
‫את לא יודעת היכן‬ ‫נהר החיים מתפתל ופונה.‬
‫את לא יודעת לאן הוא זורם.‬
‫איך זה אמור לעזור לי?‬
‫אל תנסי לשלוט בכיוון זרימת הנהר.‬
‫יש דבר אחד שאת יכולה‬ ‫לדעת ונמצא בשליטתך:‬
‫את בעצמך.‬
‫תסתכלי על עצמך. מי את, ריילה?‬
‫במה את מאמינה?‬
‫ברגע שתדעי זאת,‬ ‫אז, לאן שהנהר ייקח אותך,‬
‫את תהיי בדיוק איפה‬ ‫שאת אמורה להיות.‬
‫וילאס, זה מדהים.‬
‫כשהתחלת לדבר הייתי בטוחה שתפלוט‬
‫איזו שטות מוחלטת,‬
‫אבל מה שאמרת... זה יפהפה.‬
‫אספר לו אחר כך!‬
‫אנחנו לא נספיק!‬
‫צריך להדוף את הדרקון‬ ‫כמה שאפשר‬
‫כדי שמי שנושא את הלב‬ ‫יוכל לחזור!‬
‫תעצרו!‬
‫הגיע תורנו להקריב.‬
‫תיקחו את לב הטיטן למקום מבטחים.‬ ‫תצילו את האנשים!‬
‫קדימה.‬
‫אני אעזור.‬
‫למען אניה!‬
‫הם נתנו לנו מספיק זמן.‬
‫עשינו זאת!‬
‫מה קרה?‬ ‫-וירן.‬
‫אם הוא לא יעשה את הכישוף...‬
‫הלב חסר ערך,‬ ‫וכל זה היה לחינם!‬
‫סאראי, מה את אומרת?‬
‫אראה אותך בצד השני.‬
‫בפעם האחרונה שראיתי את אימך,‬ ‫היא אמרה,‬
‫"אראה אותך בצד השני."‬
‫אני לא יודע מה נמצא בצד השני,‬
‫אבל אני יודע שאני אצפה בך ובאחיך...‬
‫לעד.‬
‫תודה.‬
‫חכה עם התודה.‬
‫קדימה! אנחנו חייבים לרוץ!‬
‫הייתי שם כשהמלכה סאראי...‬
‫נפחה את נשמתה.‬
‫חזרנו הביתה.‬
‫זאדיה לקחה מאיתנו אהובים יקרים.‬
‫האובדן שלהם שינה את חיינו לעד...‬
‫אבל ההקרבה שלהם שינתה את העולם.‬
‫לב הטיטן הפיק את כוח-החיים המדהים שלו!‬
‫הכישוף הצליח!‬
‫הוא יצר פוריות ושפע.‬
‫חייהם של מאות אלפים ניצלו.‬
‫משפחות חגגו את החיים והבריאות.‬
‫הם היו בטוחים, בחיים וביחד.‬
‫האנשים של הממלכות שלנו‬ ‫ידעו למי הם חבים את חייהם.‬
‫להם... הגיבורים המדהימים האלה.‬
‫שלוש מלכות, שלוש אימהות...‬
‫הפכו לאגדות.‬
‫הייתי צריך‬ ‫להיות במקומה.‬
‫אני ממש מצטער.‬
‫הוד מלכותך,‬ ‫הוא מחכה לך עכשיו.‬
‫אוקיי.‬
‫אתה מוכן?‬ ‫-לא.‬
‫אבל אפשר לפתוח את הדלת.‬
‫קאלום, אני רוצה לדבר איתך על החיים.‬
‫ועל התבגרות.‬
‫ואיך לפעמים יש שינויים...‬
‫להם לא ציפית.‬
‫ניסיתי להיות מלך לא אנוכי,‬ ‫אבל כאבא,‬
‫יש לי משאלה אנוכית.‬
‫והיא שאתה ואזראן תהיו... חופשיים.‬
‫תשתחררו מכבלי ההיסטוריה.‬
‫אל תיתנו לעבר להגדיר‬ ‫את העתיד, כמוני.‬
‫שחררו את עצמכם מהעבר!‬
‫תלמדו ממנו, תבינו אותו,‬
‫ותשחררו אותו.‬
‫צרו עתיד ורוד יותר‬ ‫מהלב ומהדימיון שלכם.‬
‫אני מצטער שלא הכרת אותן.‬
‫את האימהות שלך.‬
‫תודה ששיתפת אותנו, לורד וירן.‬
‫אני בת מזל לשמוע כל כך‬ ‫הרבה סיפורים יפים.‬
‫ככה יצא לי להכיר אותן.‬
‫הן היו אמיצות ומאוד חזקות, וגם חכמות.‬
‫אני יודע שזה לא תפקידי לומר,‬
‫אבל אני בטוח שהן‬ ‫היו מאוד גאות בך!‬
‫אולי זה מוזר להתגעגע‬ ‫למי שאני לא מכירה...‬
‫אבל אני ממש מתגעגעת אליהן.‬
‫המלכה אניה, כשאת יודעת זאת עכשיו,‬
‫את מבינה למה אני מאמין‬ ‫שאם האימהות שלך היו כאן,‬
‫הן היו מצטרפות אלינו,‬
‫ונלחמות לצידנו?‬
‫אתה צודק לדעתי.‬
‫ייתכן והן היו.‬
‫אבל אני... לא.‬ ‫-מה?‬
‫אנחנו חייבים לקאטוליס המון.‬ ‫אין בכלל ספק.‬
‫קיבלנו המון טוב לב,‬
‫אומץ והקרבה.‬
‫אבל אני לא יכולה לגמול חוב‬ ‫של 100,000 אנשים שחייהם ניצלו‬
‫בכך שאשלח מיליון גברים ונשים למות באלימות.‬
‫לא הקשבת? לא...‬
‫המלך אהלינג!‬
‫תעזור לי להכניס בה היגיון.‬
‫וירן, אנחנו מזדהים עם‬ ‫המצוקה של קאטוליס, אבל...‬
‫לצערי אנחנו לא יכולים...‬ ‫-פחדן!‬
‫בוגדים!‬
‫כל אחד מכם שנמצא כאן היום,‬
‫בוגד באנושות!‬
‫לורד וירן, אני מצטער, אבל...‬
‫תחסוך ממני את ההתנצלות הריקה שלך.‬
‫הסכנה מתקרבת!‬
‫הם יגיעו לגבול‬ ‫שלכם בקרוב.‬
‫אתם תשלמו את מחיר ההתעלמות מהאזהרות שלי!‬
‫ולבסוף, אתה בטח תוהה‬ ‫לגבי הסוד שהבטחתי לשתף.‬
‫יפה, חדשות טובות,‬
‫הסוד מוסתר בבקתת באנתר,‬ ‫בדיוק איפה שאתה נמצא עכשיו!‬
‫איך זה בתור תכנון?‬
‫מזל שאנחנו בבקתת באנתר, נכון בייט?‬
‫עכשיו, תעלה לחדר המשחקים.‬
‫שם, החבאתי קוביה מיוחדת‬
‫עם סמלים עתיקים בכל צד.‬
‫הקוביה הזו היא שריד עתיק‬ ‫שעבר מדור לדור.‬
‫הוא שייך למכשף אלפים בזאדיה,‬
‫הקוסם אראבוס,‬
‫אמן כל ששת המקורות הקדומים.‬
‫הקוביה מוחבאת בקופסת מפתחות‬ ‫כי היא ידועה כ'מפתח של אראבוס',‬
‫והאגדות מספרות שהיא פותחת‬ ‫משהו עם כוח עצום בזאדיה.‬
‫אולי אתה, קאלום,‬ ‫יהיה זה שיגלה את סודות המפתח.‬
‫וסוד בונוס אחרון סודי במיוחד:‬
‫האם ידעת שבייט,‬ ‫החבר הכי חמוץ שלנו,‬
‫אוהב בחשאי עיסויי בטן?‬
‫וואו! מי גוץ קטן של מצב רוח רע?‬
‫בטח חשבת שאני רק רב חובל משוגע,‬
‫אבל יש לי‬ ‫גם חוכמה.‬
‫אני מודה.‬ ‫באמת יש בך חוכמה.‬
‫רוצה לדעת את הסוד הנוסף לחיים?‬
‫גרביים חסינות מים!‬
‫זו מטפורה. תחשבי על זה.‬
‫הראת לי את הגרביים.‬
‫זו לא מטפורה!‬
‫לכבוד מה?‬
‫אתה אח שלי,‬ ‫ואתה בשבילי הכול.‬
‫זה טריק?‬
‫לא, אני אוהב אותך.‬
‫טוב, גם אני.‬
‫אז הגענו כבר? אנחנו קרובים?‬
‫אנחנו קרובים.‬
‫אני מריח יבשה!‬
‫היי, מה זה? צל?‬
‫אה... את שואלת את הפיראט הלא נכון.‬
‫יש שם משהו למעלה.‬
‫תרגום כתוביות: דוד מלכה‬