UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Din episoadele anterioare...
Poate e doar o oglindă.
Dintre atâtea comori, artefacte și relicve ale Regelui și Reginei Dragonilor,
pe asta o țineau aproape de unde dormeau. E importantă.
Nu. Ceva e-n neregulă cu oul!
Mă tem că e pe moarte. Stați!
Am aflat că e un tămăduitor miraculos care poate ajuta oul.
- Și poate și mâna ta! - Da?
Problema e că locuiește acolo, pe craterul blestemat.
Uite-o! E elf!
Lăsați-i. Nu are rost să îi urmărim acolo.
Nu vor scăpa cu viață.
CAPITOLUL 8 CRATERUL BLESTEMAT
Cred că am scăpat.
Sigur.
Cum vom găsi tămăduitorul?
Veniți cu mine.
Vă ajut să o găsiți.
Pe aici!
Deci... salutare.
Tu cine ești?
Eu? Sunt Ellis.
Ea e Ava. E lup.
Lup? Serios? Eu credeam că e pasăre.
Trebuia să vă fac cunoștință.
Ellis, ea e Rayla, pe care am cunoscut-o...
când ne-a intrat în castel.
Voia să-l ucidă pe Ezran.
Nu contează, am trecut peste asta.
Oamenii se cunosc în moduri interesante!
Cum găsim tămăduitorul?
Nu eu am găsit-o, ci ea pe noi.
Ne ascundeam într-o scorbură, lângă vârf.
Atunci să mergem la copac.
- Mergem toată noaptea. - Stai.
Pe asta ne bazăm?
Un copac ciudat unde tămăduitorul a apărut acum trei ani?
- E singura șansă. Ai altă idee? - De fapt...
nu am.
Vă duc eu la copac. Tămăduitorul ne va găsi și va salva oul.
Și poate te ajută cu mâna.
Lasă mâna mea. Oul e cel mai important.
Ce frumos e!
Parcă cerul e pictat cu miere!
Păcat că asta înseamnă ca va începe coșmarul.
Cum adică?
Monștri enormi, orori de nedescris.
Cam așa ceva.
- Așa ceva? - Da.
Cu cât urcăm, situația se va înrăutăți.
Bine! Să mergem!
Stai. Ne trebuie un plan.
Cum să plănuiești pentru orori de nedescris?
Cred că ar trebui să le putem descrie mai întâi.
Înfricoșătoare.
Îngheață sângele.
Sinistre rău de tot,
de parcă îți dau foc sufletului.
- Cred că e de ajutor. - Stai.
Știu. Lumină, ham, vânt, tăiere!
Grozav!
Se simte bine?
Cred că a cedat sub presiune.
Ăsta e planul. Ezran, ai prima misiune.
Îl ții pe Momeală sus pentru a orbi monștri.
Lumină!
Stai. Înseamnă că nu fac nimic.
- Doar îl țin pe Momeală. - Ne ajuți.
Echipa are nevoie de asta.
Ellis, urmezi.
Ava latră, alergați în cerc și dezorientați monstrul.
Ham!
Nu știu? Crezi că poți să alergi și să latri, Ava?
E pregătită.
Apoi folosesc vraja vântului.
Vânt!
Vei face o vrajă?
E ceva simplu. Nu e mare lucru.
Va sufla pe monstru și-i va zbârli blana.
Ori asta, ori jumătatea de vrajă cu fulger.
Mai ales că nu ies trăsnete din degetele mele.
Nu va ști ce l-a lovit!
Stai, ba da. Vântul.
Rayla, ești ultima. Finalizarea.
Vei doborî cu săbiile monstrul orbit, dezorientat, suflat de vânt!
Tăiere!
Mă doare mâna. Voi putea folosi doar o sabie.
Bine, doar o tăietură!
Nu merge. Cu mâna asta doar retez.
- Serios? - Nu, tăntălăule.
Poate ești tăntălău,
- ...dar nu ești idiot! - Ar trebui să fiu flatat?
Ai zis că atunci când i-ai întrerupt vraja, Claudia te-a făcut idiot.
Sigur încerca să spună „Fulminis!”
Înseamnă trăsnet în dragonă.
- Dacă „Fulminis” e declanșatorul... - Știi vraja pentru trăsnet!
Planul a fost revizuit!
Lumină, ham, trăsnet, tăiere!
Mănâncă sau vei muri.
Deja sunt mort.
Nu pari mort.
Cu toate că mâna nu arată prea bine.
Am făcut eforturi să obțin fructe rare din Xadia.
Sunt remarcabile! Așa ciudate și exotice.
Portocalele din Xadia n-au semințe.
Incredibil.
Nu?
Înțeleg treaba cu onoarea și refuzul de a mânca,
dar măcar bea ceva.
E suc de fructe de pădure.
Am o propunere.
Vreau doar să te uiți la un obiect și să-mi spui ce face.
După asta, te eliberez și poți pleca.
Hotărăște-te.
Poți fi liber, sau poți să stai aici și să mori.
Ți-am spus. Sunt deja mort.
Da, stai puțin, am auzit despre asta.
E specific elfilor nopții, nu?
Filosofia de a accepta că ești deja mort,
pentru a nu te teme de moarte.
O provocare minunată.
Trebuie să găsesc ceva de care să te temi...
mai mult ca de moarte.
Mi-ar plăcea să gust fructe din Xadia!
Foarte bine.
S-a întunecat.
Cel mai groaznic lucru de aici a fost un greiere nervos.
E mai degrabă ușor enervant.
Da, sigur locul ăsta e blestemat?
Sau ne-am aventurat pe Dealul Plictisitor?
Poate am mers greșit pe Panta Adormită.
Trebuie să verific harta, dar sunt sigur
că aici suntem pe Muntele Monoton.
Oricum, e ciudat că nu s-a întâmplat nimic rău.
Văd un monstru mare înfricoșător.
Dar stai liniștit, e mort.
- Atunci de ce ai spus-o așa? - Cum?
N-am mai văzut așa ceva.
- Ce cercuri! - Nu-l atinge!
- Ce semn din naștere ciudat! - Nu cred că e semn din naștere.
E o mușcătură.
Ai dreptate. I-a fost supt tot sângele.
Băieți?
Un monstru mai înspăimântător!
Să executăm planul. Ezran!
Bine. Unde e Momeală?
Momeală, vino, tu trebuia să...
- Prea devreme! - Nu văd!
Nici noi.
Și restul planului?
Nu ar trebui să arunc cu trăsnete dacă nu văd.
- Nu arunca! - Poate un plan nou?
- Împrăștiați-vă! - Ca să dezorientăm monstrul?
Nu, ca să supraviețuim.
Vino cu mine.
Hai sus. Ava ne va scăpa.
Poți să urci în copaci, nu?
Ce facem acum?
Chestia aia ne așteaptă acolo jos.
- Nici măcar n-avem prea mult sânge. - Știu.
Nu te-ai sătura cu noi!
Nu avem de ales. Trebuie să așteptăm.
Scuze, planul a fost varză.
Nu, planul tău a fost bun.
Execuția a fost de vină.
Am făcut mai degrabă: „Ah! Hopa! Ajutor! Fugi!”
Într-o clipă, o voi descoperi și tu îmi vei spune ce știi.
Înțelegi?
Am adus ceva care sper că te va motiva.
Ești mai neghiob decât credeam.
Nu știi că doar oamenii pot fi mituiți?
Asta nu e o mită.
E o amenințare.
Uită-te mai atent.
Ești un monstru.
Te înșeli.
Sunt pragmatic.
Se pare că rezistă.
Cu greu.
Îmi pare rău că am stricat planul.
Nu te mai învinovăți.
Oricine poate greși uneori.
- Sau, în cazul meu, tot timpul. - La ce te referi?
Dacă planul nu eșua când s-a aprins Momeală,
sigur îl stricam eu.
Glumești? Eu cred că te pricepi la orice.
E adevărat, sunt grozavă la toate.
Până atunci când e vorba de ceva important.
Atunci stric totul.
- Ce vrei să spui? - Nu știu.
Ezit, gândesc prea mult,
nu știu cum trebuie să procedez corect. În clipa următoare o dau în bară.
Nu pot să cred că ești mag. N-am mai cunoscut un mag până acum.
- Nu ești cum îmi imaginam. - Ce îți imaginai?
Că ai să fii mai înalt, cu robe lungi, cu riduri, foarte inteligent.
Și că poate o să ai o amuletă ciudată.
Vreau o amuletă ciudată, dacă știi pe cineva.
Și ai mare încredere în tine.
Ciudat să aud asta. Eu nu mă consider așa.
Serios? Ar trebui. Ai o putere incredibilă.
Poate. Adevărul e că pietrei i se datorează asta.
Toată magia, puterea, încrederea
provin de la chestia asta minunată.
Piatra primordială.
Când am venit la castelul tău,
echipa mea a fost văzută de un cercetaș.
Era datoria mea să-l prind și să-l opresc.
Dar când l-am prins,
m-a privit cu teamă în ochi.
Apoi... l-am lăsat să plece.
- Nu știu de ce. - Îți păsa de el.
Dar era om, dușmanul meu.
Da.
Dar ai văzut că se teme.
Ai știut că e o persoană, ca și tine.
Nu trebuia să conteze. Aveam o misiune!
Știi că sunt un asasin care nu a ucis pe nimeni?
E un lucru bun.
Mulțumesc că nu ți-ai îndeplinit misiunea. Îmi place să fiu viu.
Mă bucur că ești viu, Ezran.
Merită să îmi pierd mâna ca să te cunosc.
E cel mai ciudat lucru frumos pe care mi l-a spus cineva.
Poate mâna asta e ghinionistă.
Poate după ce-mi cade, voi avea noroc.
- Oribil. - Dar amuzant?
Amuzant și oribil.
Piatra are nevoie ca tu să faci lucrurile astea uimitoare.
Fără tine, e doar o bilă strălucitoare.
Cred că da, dar fără asta, eu nu sunt nimic.
Doar un tip cu talent la desen, care face comentarii amuzante.
Nu chiar foarte amuzante.
Nu m-ai convins.
Simt că poți fi uimitor și fără bila magică.
Și tu pari grozavă.
Și Ava e grozavă. Pot să o mângâi?
Ești așa jucăușă!
Băieți?
Cred că monstrul a plecat!
Nu l-am văzut și auzit de ceva timp. Poate a plecat.
La revedere, ventuză!
V-ați prins? E o lipitoare gigant?
- Mai mult descriere decât insultă? - Ambele.
Probabil a plecat, dar să nu o batjocorim, bine?
Ironia face ca atunci când spui ceva
despre care ești sigur, se întâmplă opusul.
Nu. Asta e în povești, dar în lumea reală...
- Acum, Momeală! - Concentrați-vă! O putem face!
Planul! Ez și Momeală, urmați!
Lumină!
Da! Ellis și Ava, ham!
Perfect! Urmez eu cu... trăsnet!
Acum e acum. Fulminis!
Da! Te-am trăsnit!
Trăsnit de mâna fulgerătoare!
- Mâna mea fulgerătoare! Da! - Te poți minuna mai târziu?
Da. Rayla, mișcarea de finalizare. Te descurci. Tăiere!
- Rayla! - Nu!
A fost prea aproape.
Dacă se mișca puțin mai repede, aș fi fost...
Ajutor!
Aspiro!
Da!
Știam că trebuia să includ vraja asta în plan.
Nu mai cugeta, elfule. Nu mai am răbdare.
Spune-mi ce știi despre relicva asta,
altfel îți voi pecetlui soarta.
Ai reușit.
Da?
Oglinda?
Ai găsit ceva mai rău ca moartea.
Atunci spune-mi, ce e?
Nu te voi ajuta niciodată.
Atunci nu îmi mai ești de folos.
Se pare că prind mereu aceeași expresie: sfidare...
care se transformă în frică absolută.
Uitați! Acolo sus! Acela e copacul!
Da! Aproape am ajuns. Putem reuși, echipă.
Putem ajunge pe vârf. Vom găsi tămăduitorul și vom salva oul!
Nu.
Ce e?
Am vești foarte proaste.
- Nu știu cum să vă spun. - Spune.
Chiar dacă ajungem în vârf,
nu contează.
Nu există niciun tămăduitor.
Subtitrarea: Dan Anescu