Вона називає інші імена.
Вона не хотіла казати те, що сказала.
Я відкидаю дрібниці, усе, що не має значення.
Може, ти мені скажеш, що відбувається насправді?
Те, що ти оминув.
До Лондона їде віцепрезидентка.
Якого дідька сюди їде віцепрезидентка?
Підтримати британців.
Прем'єр може розповісти правду, але поступово...
Або промовчати.
Я говорив не про це.
Розглянемо пропозицію віцепрезидентки.
Ми ховаємо історію.
Це один з варіантів. Троубрідж ще думає.
Я знаю, що він вибере.
Сьогодні ви мене надихнули.
Щодо Троубріджа.
- Чим? - Ви підкинули йому чудову ідею.
Ви підштовхнули його до цього.
- Чому ви йдете? - Ви знаєте чому.
Вони її настільки не хочуть. Вони хочуть тебе.
У Вашингтоні день. Біллі не спить.
Скажу їй, якщо не Грейс, то вже точно не я.
Що ти робиш? Кейт, віддай телефон.
Відвали!
Припини!
Ройлін найняла Ленкова для нападу на авіаносець.
Але це запропонувала не Ройлін.
А Грейс Пенн.
ДИПЛОМАТКА
Що
за хрінь?
Хто так робить?
Я не знаю.
То це були ми?
Так.
- Америка? - Так.
Ми підірвали незалежність Шотландії?
Так, і це погано.
Кого хвилює Шотландія? Це чудові люди, які постійно мерзнуть.
- Нехай самі вирішують. - Менша держава — слабша.
- Дві держави. Це ж Британія - Ні, чотири.
Якщо приєднаються Північна Ірландія з Уельсом, буде великий безлад.
А США таємно попросили союзника напасти на себе?
- Так. - Ось справжній безлад.
А що був за наказ?
Тобто?
А як президент змусив Пенн додуматися,
щоб британці бомбили самих себе
і звинуватили Іран?
Президент про це не знає.
Що за хрінь?
Тому вона приїхала сюди?
Мабуть.
Вона думала, що це вдала ідея?
- На її захист скажу... - Невже?
- Вибух не мав бути таким масштабним. - Прошу!
Я просто кажу.
І весь цей час Ройлін прикривала Грейс Пенн.
Тепер розумієш, чому я тобі не казав?
Так.
Я тобі стільки наговорила, а ти намагався мене захистити.
Треба щось робити.
- Ти впевнена? - Це були ми.
Ми можемо нашкодити демократії.
Можемо нашкодити?
- Угорщина, Польща, Туреччина. - Так.
Демократія виходить з моди.
- Це не можна розголошувати. - Не можна.
Я не спав три ночі. Ми не можемо розповісти.
Це була Грейс Пенн...
Чорт.
Я маю стати віцепрезиденткою США.
Доброго ранку.
- Ти маєш поїсти. - Мене зараз виверне.
- Доброго ранку! - Доброго!
- Вона вже зійшла? - Ні. Ще на нараді.
Доброго ранку.
- Доброго ранку. - А вони...
Нагорі.
Дякую.
- Уже без милиць. - Так.
Ще з пов'язками, але все йде до норми.
У чому річ?
Йому треба випити кави.
- Я п'ю лише зелений чай. - Он як.
- Одну чашку вранці, і все. - І так цілий день?
Я став як новенький.
Сідай, здорованю.
Сюди.
- Кажи. - Ні, це ти маєш сказати.
Я хотіла б бути...
віцепрезиденткою.
Невже?
Справді?
Обіймемося?
У нас тут 38 членів штабу віцепрезидентки.
Краще поводитися стримано.
Я намагаюся. Справді, але...
Знаю. Це складно.
Можеш потиснути руку.
Вітаю.
- Ще присягніться на вірність. - Не сумнівайтеся.
Наразі все це — порожні розмови.
Ніхто нічого ще не пропонував.
Треба бути готовими до всього.
Роби все, що потрібно, аби зміцнити мої позиції.
Він заплаче.
Тобі треба зосередитися.
Ваша правда.
Почнемо прямо зараз.
- Ні. - Чому?
- Він казав «колір». - Це колір.
Це не колір.
Ні.
- Нікого? - Агов.
Відходь.
Бракує рук.
Нічого собі. Неймовірно.
У мене новий образ.
Як можна читати газету й не забруднити костюм?
Так, це складно. Треба мити руки.
Ти хоч раз мив руки в такому світлому костюмі?
Сильніше відкрию кран — і я вже вся забризкана.
Ніби надзюрила на штани.
- У тебе так не бувало? - Ні.
- Вітаю. - Доброго ранку.
- Усе гаразд? - Я маю помити руки.
Поснідаєте зі мною?
- Звісно. - Я проведу вас до їдальні.
- Дякую. - Огляньте південне крило.
- Усе гаразд? - Я спала так, хоч гармати коти.
Гарний будинок. Ви чудово працюєте.
Обережно.
Я ніколи не думала, що боротимусь.
- За роботу? - Так.
Чому?
Легко сказати, що треба тупнути ногою і вимагати, щоб вас захищали.
Ви знаєте набагато краще,
як важко там чогось добитися.
Я не збираюся нічого тут перевертати.
Мені просто
незручно через те, що мені бракує уяви.
Ви розглядаєте можливість...
Залишитися?
Ні.
Зрештою, це може зашкодити країні.
Так.
Але я ціную вашу підтримку.
Пусте.
Ви порядна людина.
Ні. Не треба так казати.
- Що таке? - Нічого. Пасмо вилізло.
Чорт. Перепрошую.
Якщо це такий стиль, тоді добре.
Зазвичай усе тримається.
- Ви робите лише гірше. - Так?
Боже. Не чіпайте його.
Добре.
Як ви мені радили, я просто намагаюся бути більш схожою на...
Віцепрезидентку?
Усе гаразд. Так і скажіть. Не соромтеся. Це сміливий вибір.
Ви — ас зовнішньої політики, творець історії.
Якщо вже має бути кандидат, то я майже рада, що це ви.
Що ж... Дякую.
Це дуже...
- Тепер незручно мені. - Звикайте.
Спробуйте невидимки.
Можна, я зайду?
Авжеж.
Можна зачинити двері?
Так.
Мені важлива твоя згода.
Що сталося?
Можемо сісти тут?
Ще одна лекція про утримання Ройлін?
- Я хочу позбутися її більше, ніж ти. - Річ не в цьому.
Пані посол уперше
активно приймає ідею стати віцепрезиденткою.
Якщо буде така нагода.
Нічого собі.
Так.
Але Білий дім нічого не пропонував і, може, ніколи не запропонує.
Тоді вона запропонує щось і мені, але ще цього не робила.
Але...
Я хочу тримати тебе в курсі, коли відбуваються зміни.
Не так, як минулого разу, коли я затримував інформацію.
Ми не разом. Мені не треба бути в курсі.
Нам слід бути разом.
Наш розрив був помилкою.
Думаю, це була помилка.
- Можеш хоча б... - Ні.
Я більше не погоджуюся на цю розмову.
Це мій перший день без милиць. Можеш повільніше?
- Я не зрозумів. - Мене?
- Так. - Мою реакцію?
- Так! - На що я реагую?
Твій бос переїжджає в іншу країну. Або ні.
Ти теж можеш переїхати в іншу країну. Або ні.
- Це повідомлення без змісту. - Ти припиниш карати мене?
- Я тебе не караю. - Ти тікаєш від усіх наших розмов.
Іди сюди.
Я тут працюю.
Я не можу тут плакати.
І попри мій спокійний вигляд, мені дуже боляче, коли ти так робиш.
- Ейдро. - Ти зачинив мої двері.
Ти сів на диван і не сказав нічого.
А я втратила самовладання на робочому місці.
Це треба припинити.
Зачини двері, Остіне.
І зніми свій клятий піджак.
Уяви, що ти людина, а не бюрократ.
Ми...
Ми маємо працювати разом.
Як у часи до нашого гріхопадіння.
Думаєш, зможемо?
Думаю, що так.
Чудово.
У мене є союзник.
Уранці вона сказала, що я маю піти у відставку.
Вона думає,
що попри бажання американців залишити мене за кермом,
я маю в шлейфі ганьби піти у відставку.
- Я не так казала. - Так і сказала.
Дозволиш мені закінчити речення?
Нікол збирався сказати Тому й Філіппі, аби вони тихо з'ясували,
скільки зрадників є серед нас.
- Він їм не сказав. - Я скажу.
Він тягне час.
- Ти тягнеш час. Це принизливо. - Дякую. Я не помітив.
Ти не годишся для цієї роботи. Поступися місцем.
- Перед Остіном? - Можливо.
Перед тим, хто зможе розслідувати без твого багажу.
Це стабілізує ситуацію.
- Згоден? - Це секретне розслідування.
Із тобою — ні.
Очевидно, лише моє его хоче знищити зрадників,
а не турбота про цілісність чи виживання довбаної держави.
Може, дамо слово Остіну?
Остін може казати все, що хоче. Гадаєш, я маю піти?
Я не маю впливу на це рішення.
Їй-богу.
Якщо ви захочете розібратися із цим,
я буду поруч на кожному кроці.
Куди зник той чоловік, з яким я прийшов у цю справу?
Ніколе, я розмовляю з прем'єром.
- Говори зі мною. - Це рішення прем'єра.
- Остіне! - Звільняйтесь.
Вона має рацію.
Відійдіть.
Ви можете давати поради, але ваша ненависть до Ройлін і до себе...
Дякую. Узято до уваги.
- Не звинувачуй Остіна. - Я думаю про це.
Я дослухаюся до поради своєї коханої і своїх ворогів.
У будь-якому разі рішення сьогодні не буде.
Над ним варто добре подумати.
А таємне внутрішнє розслідування потихеньку просуватиметься.
Сьогодні скажемо Тому.
- Можна просто... - Том займеться.
Том знайде всіх винуватців цієї клятої пародії.
Ви хотіли розслідування? Уже розпочато.
Ви згодні, що розслідувати має Том? Ми йому довіряємо?
Звісно, ми довіряли ще й Маргарет Ройлін. І тобі теж.
Це буде Том.
Не знаю, Остіне.
Не знаю.
Прийшла Керол Лангетті.
- Керол? - Можна ввійти?
Заходь! Що?
- Привіт! - Привіт!
Я заберу склянку.
- Чорт. - Я тебе облила?
Ні. Нічого.
Не забирайте! Там є лід.
Там, де вона живе, немає льоду.
Вісім місяців без льоду.
У нас класне місце.
Поглянь на себе.
Знаю. Трохи абсурдно?
Просто супер!
Це принизливо. Я схожа на маму.
- Ні. - Так.
Вона б зраділа моєму вигляду. Ти тут надовго?
Тут — на десять хвилин, а в місті — на пару днів.
Чекай. Ти підеш за десять хвилин?
Я планувала пообідати,
але у твій календар втрутилася віцепрезидентка.
Стюарте.
Вам допомогти?
- Де Стюарт? - Ось тут.
Ходи.
Чому візит такий короткий?
- Ми рік не бачилися. - У тебе важкий день.
Ти залишаєшся в нас? Вона ночуватиме тут.
- Тут ночує віцепрезидентка. - Тут 100 000 кімнат.
Секретна служба буде проти.
Це агентка. Вони зрадіють ще одній парі рук.
Люба, усе гаразд.
Ні, це не так. А як щодо котеджу?
Я перевірю.
Тут є службові будівлі.
Вона погодилася.
Кейт.
Вона сказала «так».
Алло.
Так, я чую.
Вона хоче бути віцепрезиденткою.
Зрозуміло.
Це все?
- Дякую. - Так, будь ласка.
Обговоримо наступні дії.
Чому вона передумала?
Бо я попрацював із нею.
Як я вже казав, «ні» — це зупинка на шляху до «так».
Грейс щось сказала?
Що, наприклад?
Не знаю. Вони обговорюють це чи вдають, що все нормально?
Вони говорили про це. Це дорослі люди.
- Це було в'їдливо? - Ні.
Скиглили як старі бабки: «Це твоя робота».
-«Ні, ця робота — твоя». - Боже.
Коли її вже виставлять?
Грейс?
Я не знаю.
Може, уже зараз?
Тут багато складових частин. Коли настане час, я тобі скажу.
Чому Грейс іде?
- Я сказала чому. - Справді?
Через чоловіка.
Он як?
Вона казала інакше?
Ні.
- Якщо щось... - Я мушу йти.
Боже мій. Дякую.
Я рада зустрічі з вами. Ви всі працюєте неймовірно.
Президент дуже вдячний за вашу службу.
- Це така честь. Я ваш шанувальник. - Дякую за все.
Сюди.
Я давно тут не була. Це нова будівля, так?
Так, із 2018 року. Це мої попередники.
Боже. Вітаю, джентльмени.
Тут є і жінка. Я не перша. Де ж вона?
Ось.
Енн Армстронг.
Ось вона.
Ходімо.
Ви спитали мою думку про пропозицію Лідії.
І ти її висловив.
Дякую.
Томе, радий бачити тебе.
- Як наші справи? - Що чути від росіян?
Міністерство оборони публічно вимагає доступу
до результатів розслідування
випадкового вбивства Ленкова.
- Сподіваюся, ми їм відмовили. - Авжеж.
Вони казяться, але ознак ескалації поки що нема.
Якщо будуть зміни...
Я відразу дам вам знати.
Отож...
Я дещо дізнався.
У нас...
У нас є проблема.
З Росією?
Не з Росією.
Американці...
хочуть...
узяти участь у завтрашньому засіданні.
Вони знають про наш продуктивний діалог з австралійцями.
І хочуть долучитися.
- І... - Це викличе істерику у французів?
Можливо.
Тоді шепніть щось комусь.
Скажіть їм, що це не навмисно. З увічливості.
- Я не міг відмовити. - Я поговорю з французькою розвідкою.
Уперед.
- Пане прем'єре. - Дякую вам обом.
Вилітайте й зачиніть за собою двері.
Я не зволікатиму. Це не найкращий час.
- Як думаєте, коли... - Я дам знати!
Уже ввімкнено?
Так.
- Вона вже чекає? - Так.
Гаразд.
- Грейс! - Я слухаю.
- Як усе пройшло? - Добре. Дуже добре.
- Він не в собі? - З прем'єром усе гаразд.
- Міністр закордонних справ нервує... - Ще б пак.
БІЛИЙ ДІМ, ОВАЛЬНИЙ КАБІНЕТ
Змова у власному уряді. Є всі причини нервувати.
Вони не роблять поспішних рухів. Ми з ними на одній хвилі.
Добре.
Що ви думаєте
про неї?
Я зрозуміла її рішення. Не зразу, але...
Так, мені теж знадобився час.
Які терміни? Вам відомо?
Щойно телефонував прем'єр-міністр.
Хотів поговорити зі мною
про вас.
Пане Хейфорде, у вас чудовий вигляд.
Дякую, Пенсі.
Як у принца.
У принца? Чи, може, Прінса?
Що, пробачте?
Як у Прінса.
Облишмо це.
Чудово. Ще б пані посол подивилася прямо в об'єктив.
Ось так.
Вона мене не терпить.
- Поглянь, ти геостратегічна Барбі. - Боже.
Привіт. Вона вже тут?
Ще ні.
Вітаю.
- Лангетті, де твоя випускна сукня? - Прямо перед тобою.
- Вона вже тут? - Ні.
Тут є якась етикетка?
Зараз гляну. Так.
- Вітаю. - Вітаю. Вона майже готова.
І хотіла б поговорити з вами.
Звісно.
Я піду до котеджу. Гарної забави.
- Ти точно не хочеш піти з нами? - Точно.
Ми зайдемо, коли повернемося.
Ви дзвонили?
Кому?
Прем'єру.
Троубріджу? Ні.
Він дзвонив президенту.
Зрозуміло.
Хвалив мене.
Ну...
Так і є.
Ще недавно Рейберн і Троубрідж хотіли
призначити так званого «ядерного царя».
По одному в кожній країні.
Когось, хто міг би скоротити запаси зброї
і водночас зміцнити наш ядерний потенціал.
- Важливий проєкт. - Так.
Мабуть, прем'єр думає, що це маю бути я.
Він не знає про мій відхід.
Президент йому сказав?
Ні.
Він сказав, що подумає.
А тоді подзвонив мені й сказав, що думає.
Ого.
Це ж...
- То це означає... - Я можу залишитися.
Це ж чудово.
Не для тієї здібної людини, яка готова замінити мене.
Ні. Це була екстрена ситуація.
Якщо можете залишитися і президент готовий підтримати вас...
Я вже думаю над цим.
Так буде краще для всіх.
Безумовно.
- Мені шкода, що завдала стільки клопоту. - Ні.
У вас уже зачіска, як у віцепрезидентки.
Ні. Це...
Це...
Це круто.
А завтра президент згадає, що я — перешкода.
- І буде кінець. - Сподіваюся, що ні.
Я хотіла, щоб ви знали, якщо прем'єр заговорить про це...
- Я не хочу, щоб ви... - Було б незручно.
Тепер ми обоє готові до всього.
Готові.
Дякую. Ви неперевершені.
Я рада, що ми змогли познайомитися ближче.
- Ядерного царя? - Президент зі мною не обговорював.
Замість посади віцепрезидентки чи на посаді віцепрезидентки?
На посаді віцепрезидентки.
- Він думає, що вона залишиться? - Він хоче. Але вона не може.
- Не допусти цього. - Самі не допускайте.
Я не допущу. А ти стеж, щоб британці не втручалися.
Він хоче, щоб вона залишилася?
Вона не залишиться.
Ось і наша головна зірка. Вітаємо в Бленгеймському палаці.
Для мене це честь.
Для вас — лише найкраще.
- Увійдемо в історію? - Звісно.
Я щойно говорив з Біллі. Вона так само здивована, як і ви.
- Щодо ядерного царя? - Їй потрібен час, щоб упоратися.
Скажи Деннісону, щоб не зачіпав цю тему.
Ви знайомі з віцепрезиденткою?
Звісно. До вас почесним гостем був я.
Не знаю, чому мене відразу не запросили.
Я знав, що Кенні не любить конкуренцію.
Сьогодні прем'єр говоритиме про віцепрезидентку?
Було б дивно її ігнорувати.
Троубрідж хоче, щоб вона зайнялася роззброєнням.
Сьогодні краще не порушувати це питання.
Ти міг би...
Пробач. Боюся, я не можу.
Чому?
Я більше не буду скалкою в дупі Нікола Троубріджа.
Він заслуговує підтримки.
Це і є підтримка.
Навіщо вам проблеми Грейс Пенн?
Ройлін утратила довіру до Нікола, і це призвело до злочину.
Я не підставлятиму його.
Вона не довіряла, бо він нездара.
Я його лейтенант, а не твій.
Звісно, але ми партнери. Не треба розривати зв'язок лише...
Це була помилка. Ти розумієш?
Усе це.
- Це фіаско. - Чому?
Він повністю на боці Нікола, а слухати мене — це зрада.
Скажи йому сама.
Троубрідж ненавидить мене.
Ні, любить.
- Поговори з помічником. - Про що?
- Без конкретики. - Я допоможу.
Це не сліпа позиція.
Французи не знають, чи сердяться на мене через Ленкова,
чи на вас через підводний човен. Спинилися на мені.
Чесно кажучи, ви заслужили.
Скоро вони заспокояться.
Я сподіваюся. Ми виплатили їм добру компенсацію.
- Вони продають човни Індії? - Так.
Вони досі дуються.
Чоловік віцепрезидентки потрапив у халепу з регуляторними органами.
Пані посол Вайлер пропонує,
щоб ми зберігали прихильність до віцепрезидентки,
але уникали надмірно відкритих зв'язків з нею.
Скажи трьома словами, як перед смертю...
Не говоріть про ядерного царя.
Бачиш, це не важко.
Отже, розпочнемо. Це не для запису.
Уже легше, дякую.
Так і є.
Ну от. Дякую, Кенні.
Французи.
Я ще нічого не сказав.
Ви вчинили нечесно з французами.
Ви обіцяли прийняти їхні підводні човни,
але відмовилися і купили наші.
Це любовний трикутник і довгий ніс.
Наступного разу ми запросимо на вечерю французів.
Вона дуже кваліфікована.
І замість французів
я маю честь привітати віцепрезидентку Грейс Пенн.
Зі Сполучених Штатів Америки.
Вона має унікальну кваліфікацію
для роботи з нами, вами й французами,
як у майбутньому, так і зараз.
Смачного.
Смачного!
Чудово.
- Ви щось зрозуміли? - Те, що можна переходити до супу.
Про що він промовчав?
Я не...
Що, пробачте?
Він мав розповісти про мій новий проєкт.
Але не розповів. А витріщився на вас.
Я не розумію, до чого ви ведете.
Я думаю, що ви хочете мою посаду й робите все, щоб її отримати.
Я не прагну цього.
На вигляд наївна, але має амбіції.
Ви зрозуміли неправильно.
Нехай буде обережною.
Скажи їй.
Цікаво почути.
Розповідайте.
Пані посол знає, що той план розробила не Маргарет Ройлін.
Вона знає, хто авторка того плану.
Перепрошую.
Можете вийти на хвилинку?
Авжеж.
Двері!
Для Росії найшвидший шлях прорвати нашу морську оборону —
це пройти з Арктики до Північної Атлантики.
Це наша військова присутність в Арктиці.
А це — російські військові позиції в Арктиці в 1995 році.
А це сьогодні: піхота, флот, радари, пошуково-рятувальні бригади, ППО...
Найбільші угрупування із часів падіння СРСР.
Тут ми на три тижні втратили найсучасніші російські підводні човни.
Тут ми знайшли підводний човен «Лошарик»,
який ми помітили лише тому, що він загорівся.
Ми не знаємо, скільки їх ще є,
але думаємо, що вони десь тут, тут і тут.
Це Кріґан.
Знаєте, що це?
База атомних підводних човнів у Шотландії.
Тут зосереджено всю ядерну зброю Великої Британії.
Завдяки цьому вони входять до дев'ятки ядерних держав.
І це єдина база в Європі, де ми можемо розмістити свої атомні підводні човни.
Це останнє місце, де можна виявити російський човен,
перш ніж він допливе до Атлантики й до Нью-Йорка.
Кріґан — ціль номер один на європейській арені бойових дій.
Шотландці ненавидять ядерну зброю і ненавидять зухвальство англійців.
І ще більше їм не подобається ходити з мішенню на чолі.
Якби Шотландія стала незалежною...
Вони б закрили базу.
В одну мить.
Коли ми вивели свої війська з Ісландії, росіяни активізувались у морі
і в повітряному просторі.
Коли ми вивели свої бойові бригади з Європи...
Хто знає?
Росія анексувала Крим.
Чи можемо ми дозволити собі втратити базу в Шотландії?
Ні.
- Ви зверталися до Ройлін. - Ви теж.
- Я не просила підривати човен. - Я теж.
- Це мали бути... - Купи металу, але без жертв.
То це не ваша провина?
Це повністю моя провина.
Думаєте, що я заперечую?
Я визнаю провину й відповідатиму, але не дозволю знищити президента.
Звучить дуже вигідно. Чудовий підтекст, щоб приховати справу.
Мені начхати, як це звучить для вас.
Я можу назвати кожну із 43 жертв цієї катастрофи.
Але не згадала б імена тисяч або мільйонів жертв ядерного вибуху.
Це моє ігрове поле. Увесь клятий світ.
А це — ваше.
Не пхайтеся в чужі справи.
Піду привітаюся з Керол.
Прогуляєшся зі мною?
Вона так сказала?
Так.
Щоб не закрили Кріґан?
Так.
Це ж не дрібниця.
Звісно, що ні.
Я розумію.
Так.
Нам потрібен доступ до бази підводних човнів.
Вона має залишитися, має зберегти роботу.
Не треба карати її за рішення, яке слід було ухвалити.
Я так не можу, Кейт.
- У неї був інший вибір? - Не можу.
Залишитися без захисту в Атлантиці?
- Хіба таке можна дозволити? - Такого варіанту не було.
- Вона зіткнулася зі складними наслідками... - Це важкий вибір.
Ну й молодець, але ввірватися і переконати Нікола Троубріджа
у тому, що він — незамінний лідер?
Це не політичний прагматизм.
Це ставить під сумнів довіру до США.
- Вона зробила те саме, що зробив би ти. - Можемо припинити?
- Зосередься краще на собі. - Ні.
Коли найбільші представники по обидва боки Атлантики
упали до твоїх ніг...
Я кажу не про це.
- Нарешті ти погодилася... - Ні.
...стати віцепрезиденткою. Було страшно, але ти це зробила.
Достатньо легкого протягу, щоб зрушити тебе з місця.
Це був ураган!
Американський народ не вповноважував нас обирати главу держави.
- Точно. - Так.
Цілком.
Подзвони держсекретарю. Дзвони Генону. Пройдися каналами.
- Хай правосуддя... - Пішов ти.
...з апаратом нацбезпеки вирішують, що буде далі.
- Звісно. - Чому ні?
Якщо вона так упевнена, що вчинила правильно, Генон зрозуміє.
Більшої дурниці я ще не чула.
- Це вже щось. - То не будь віцепрезиденткою.
Послухай себе. Це справді чудово.
Жінка виконує вінтажний трюк Гела Вайлера:
одноосібно рятує світ, бо більше ніхто цього не зробить.
І твоя відповідь — повідомити про це Мігеля Генона.
Не розмовляй зі мною так, Кейт.
Одна справа — президенту чи Біллі, але не типу, якого ти називаєш
«шиєю з носом».
- Він держсекретар. - Я відмічу в календарі.
День, коли Гел сказав, що єдине розумне рішення —
написати депешу на сьомий поверх,
щоб зруйнувати чиюсь кар'єру й пробити шлях для себе.
Я була щасливішою?
До Гела?
Чорт. Я не пам'ятаю.
Я теж.
Не думаю, що ти була щасливішою. Але ти сумніша, ніж була до нього.
Так.
- То була золота середина. - Чудова середина.
Я справді вірила, що він зміниться.
Я сильно змінилася. А він — ні.
Що?
Дорогенька, я на твоєму боці. Завжди.
А якби не була, що б ти сказала?
Якби ти була на боці Гела?
Ти хочеш, щоб він був чемним.
Але коли він чемний, ти не бачиш цього.
Навіть не помічаєш.
Іноді я боюся,
що ти не хочеш цього.
Тобі не подобається,
коли він хороший.
Не спиш?
Ні.
Ти маєш рацію.
Треба розповісти Генону.
Справді?
Так.
Але не я.
А ти.
Чому?
Мені потрібна чиста репутація.
Я хочу бути віцепрезиденткою.
Ти найсексуальніша з усіх, кого я бачив.
- Я знаю. - Ти неймовірна.
Так і є!
Я не хочу, щоб ти розплакалась.
Добре.
Можемо й не розмовляти.
Я розумію, що ми вже не будемо разом.
Із часом я починаю усвідомлювати.
- Я лише хочу сказати... - Боже.
Ні, я хочу сказати,
що ми розійшлися через твої погляди на стосунки.
Ми розійшлися не тому, що я зробив щось не так.
Це повна маячня.
Я заговорив про складнощі, і ти втекла,
бо не хочеш мати зобов'язань.
Як друг, як людина, якій ти небайдужа,
як третя особа,
я кажу, що треба із цим розібратися, інакше залишишся сама.
Я тобі цього не бажаю.
Тепер ясно, чому не варто говорити про це на роботі.
Вітаю.
Гел має піти в посольство й зателефонувати держсекретарю.
- Можеш... - Так.
Нам краще не зупинятися в Азії,
але ви можете спитати, чи він дуже цього хоче.
Прогуляємось?
Телефон? У сейф чи на поличку?
Як скажеш.
- Говарде. - Так. Вітаю.
Ми говорили з офісом Генона.
Він завершить нараду й з'єднається.
Можете зачекати хвилинку?
Мені від вас ще дещо потрібно.
Колись сюди приходила Маргарет Тетчер, коли хотіла подумати.
- Вона тут намотувала кола. - Невже?
Співробітники кажуть, що бачили, як тут гуляє її привид.
Кейт, обіцяйте мені, що нікому не скажете.
Звісно.
Жодних героїчних пресконференцій.
Я не скажу нікому.
- Він уже заходить. - Дякую.
У нас на зв'язку посол Гел Вайлер.
- Доброго ранку. - Вітаю.
Пробачте, що потурбував.
Пані посол, я маю намір залишитись на своїй посаді.
- Я розумію. - Досить гнатися за нею.
Я не женусь.
Ви впевнені?
- Це вона за мною гналася. - То на цьому все?
Ви відмовляєтеся від віцепрезидентських амбіцій?
Так.
Тоді навіщо зачесалися?
Де мій телефон? Дайте телефон.
- Пробачте. Не можна. - Зателефонуйте пані послу.
Скажіть Аліссі, нехай з'єднає з пані послом.
Дзвоніть моїй дружині!
- Це рішення — не моє. - Авжеж.
- І не ваше теж. - Я відчуваю сильне полегшення.
- Ненавиджу, коли мною маніпулюють. - Це не так.
Ненавиджу так сильно, що навіть коли бачу,
як якась селючка хоче мою посаду, я зітхаю з полегшенням.
Мені не потрібна ваша посада.
Я зі шкіри пнулася, аби втекти від неї.
Але якщо мене попросить президент, я відповім «так».
Це неправильно. Ваша відповідь — «ні».
Коли ви нездатні, а жінка при владі — на висоті,
коли стає ясно, що прохання президента — наслідок тривог
або хибного уявлення, ніби роздування сніжинок
може струсити цілий світ,
тоді треба сказати «ні» президенту США.
Так, ви потрапили в складну ситуацію. Це нестерпно важко.
Зовсім ні.
Ви б зробили те саме.
Можливо.
Зрозумійте правильно. Я не хотіла бути на вашому місці.
Чому тоді хочете зараз?
Пані посол, пробачте, що перериваю. Телефонує пан Вайлер.
Щось термінове.
- Серйозно? - Кейт.
Я сказала, що хочу її посаду. Треба рухатися далі.
- Кейт, я дещо зробив. - Що?
Я думав, так буде краще.
Бо що, якби Генон зосередився лише на собі?
Геле, що ти зробив?
Я не розмовляв з Геноном. Я розмовляв з президентом.
Господи Ісусе.
Кейт, він...
- Що? - Він сильно розлютився.
Що це означає?
Він помер, Кейті.
Президент помер.
Пані!
Грейс Пенн — президентка.
Переклад субтитрів: Інеса Федорова