Hon namngav fler.
Hon berättade det motvilligt.
Jag gör min del och sållar bort allt oviktigt.
Kan du berätta vad fan det är som pågår?
Det du utelämnade.
Vicepresidenten är på väg till London.
- Varför i helvete kommer hon hit? - För att stötta britterna.
Vi kan låta sanningen uppdagas i sakta mak...
Eller tysta ner den.
- Det var inte det jag skulle säga. - Vi borde överväga det.
Vi tystar ner det.
Det är Trowbridges ena alternativ.
Jag vet vad han väljer.
Ni var inspirerande idag med Trowbridge.
- Va? - Ni planterade idén.
Ni ledde honom till planen.
- Varför ska ni avgå? - Det vet du.
Vet du hur lite de vill ha henne? De vill ha dig istället.
Det är dag i Washington. Billie är vaken. Om Grace inte duger, så duger inte jag.
Vad gör du? Ge mig telefonen.
Släpp!
Sluta!
Roylin lät Lenkov bomba ett brittiskt fartyg.
Men idén var inte Roylins...
...utan Grace Penns.
Vad...
...i hela helvete?
Vem gör så?
Jag vet inte.
- Så det var vi? - Ja.
- USA? - Ja.
- Stoppade vi skottarnas självständighet? - Ja, det är illa.
Vem bryr sig om Skottland? Skottar är trevliga och fryser jämt.
- Låt dem välja själva. - Mindre demokratier är svagare.
- Det skulle bli två demokratier. - Nej, fyra.
Nordirland och Wales kan ge sig in i det.
USA har alltså i tysthet sagt åt en allierad att attackera sig själv.
- Ja. - Vilken soppa.
- Hur löd ordern? - Vilken då?
Hur fick presidenten Penn att tänka:
"Vi låter britterna bomba sig själva och skylla allt på Iran"?
Presidenten vet inte om det.
Vad i helvete?
- Är det därför hon är här? - Antagligen.
Tyckte hon att det var en bra idé?
- Till hennes försvar... - Va?
...skulle det inte bli så stort.
- Lägg av! - Jag säger bara det.
Roylin har skyddat Penn från början.
- Förstår du varför du inte skulle veta? - Ja.
Sa jag elaka saker när du bara försökte skydda mig?
Vi måste göra nåt.
Är du säker på det?
- Det är vi... - Det kan drabba demokratin.
- Va? - Ungern, Polen, Turkiet...
- Jag vet, men... - Demokrati är inte på modet.
- Det får inte komma ut. - Nej.
Jag har legat sömnlös över det. Det går nog inte.
Det var Grace Penn.
Fan också.
Jag måste bli vicepresident.
God morgon.
- Du borde äta nåt. - Då spyr jag.
- God morgon! - God morgon!
- Har hon kommit ner? - Nej. Möte med staben.
- God morgon. - God morgon.
- Är de... - Där uppe.
Tack.
- Inga kryckor. - Nej.
Bandaget är kvar, men normaltillståndet närmar sig.
Vad är det?
- Han borde få kaffe. - Jag har slutat. Grönt te.
- En kopp på morgonen, bara. - Jaså?
- Jag är en ny man. - Sätt dig, tuffing.
Här.
- Säg det du. - Nej, du måste göra det.
Jag vill gärna bli...
...vicepresident.
Nej.
- Allvarligt? - Ja.
Får jag krama dig?
Vi har 38 av vicepresidentens anställda i huset. Vi måste hålla oss lugna.
- Jag försöker verkligen, men... - Jag vet. Det är mycket.
Vi kan skaka hand.
- Ma'am... - Snart kommer ett löfte om lojalitet.
Definitivt.
Det här är ingenting än.
- Ingen har erbjudit mig jobbet. - Men om de gör det ska vi vara redo.
Så vad du än tycker måste göras för att bättra på det...
- Han bryter ihop. - Försök fokusera.
Ni har rätt.
Vi börjar genast.
- Nej. - Varför inte?
- En färg, sa han. - Precis.
Det där är inte en färg.
Nej.
- Är det grönt? - Hej.
Akta dig.
För få händer.
Oj. Imponerande.
Jag är en vision.
- Jag får trycksvärta överallt. - Du får helt enkelt tvätta händerna.
Lätt att säga, men om man råkar vrida på kranen för mycket
ser det ut som om man kissat på sig.
- Händer det aldrig dig? - Nej.
- Hejsan. - God morgon.
- Är allt bra? - Måste tvätta händerna.
Ska vi äta frukost?
- Javisst. - Får jag visa er vägen?
- Tack. - Töm södra flygeln.
- Var allt till belåtenhet? - Jag sov som en sten.
Huset är vackert. Du sköter det bra.
Var försiktig.
Det slog mig aldrig att ta upp kampen.
- För ert jobb? - Ja.
Varför inte?
Det är lätt för mig att säga att ni borde tvinga dem att ta er i försvar.
Ni har en mycket större förståelse för hur svårt det är att få igenom saker.
Ja. Jag ska inte vända upp och ner på allt. Jag är bara...
...generad för min brist på fantasi.
Funderar ni på att...
Att sitta kvar?
Nej.
- När det inte gagnar nationen... - Ja.
- Men jag uppskattar ditt stöd. - Självklart.
- Du är en bra människa. - Nej. Ni måste sluta säga så.
- Vad är det? - Inget. En del av det har släppt.
Skit också. Ursäkta. Shite.
- Om det är ett stilval är det... okej. - Knuten brukar hålla.
- Du gör det värre. - Gör jag?
- Herregud. Sluta röra vid det. - Ja.
Jag försökte bara se ut lite mer som en...
- Vicepresident? - Ja.
Det är okej. Säg det bara. Äg det. Du är ett djärvt val.
Utrikespolitiskt ess som lämnar avtryck.
Jag är farligt nära att tycka att det är bra att det blir du.
Det är ju... Tack. Det är väldigt...
- Nu blir jag generad. - Vänj dig.
Hårnålar hjälper.
- Får jag komma in? - Visst.
Får jag stänga?
Ja.
Det är bara... viktigt med samtycke.
Vad är det?
- Kan vi sätta oss här? - Ska du läxa upp mig angående Roylin?
- Jag vill också bli av med henne. - Nej.
Ambassadören har för första gången
aktivt tagit till sig tanken på att bli vicepresident.
- Beredvilligt, om möjligheten dyker upp. - Oj, då.
Ja.
Det finns inget jobberbjudande och det kanske aldrig kommer.
Och om det kommer, måste hon i så fall erbjuda mig en tjänst.
Men...
...jag vill att du är insatt i det som pågår.
Inte som sist när jag var sen med informationen.
Vi är inte tillsammans. Du behöver inte berätta.
Det borde vi vara.
Det var ett misstag att göra slut.
Det känns som ett misstag.
- Du, kan du bara... - Nej.
Jag samtycker inte till samtalet längre.
Jag är utan kryckor. Var lite schyst.
Jag förstår inte det här.
- Mig? Min reaktion? - Ja.
Vad reagerar jag på?
Din chef kanske flyttar till ett annat land.
Då kanske du flyttar till ett annat land.
- Det säger ingenting. - När ska du sluta straffa mig?
- Det är inte det jag gör. - Du flyr från alla samtalsförsök.
Kom närmare.
Det här är min arbetsplats. Jag kan inte gråta här.
Jag ser samlad ut, men det gör ont som fan när du gör så här.
- Eidra... - Du stängde min dörr
och satte dig på min soffa för att säga ingenting alls.
Och ändå har jag tappat fattningen på min arbetsplats.
Det måste upphöra.
Var snäll och stäng dörren, Austin.
Och ta av dig kavajen.
Låtsas att du är en människa, inte en pamp.
Vi...
Vi måste samarbeta, du och jag.
Våra ofördärvade jag.
- Tror du att vi klarar det? - Ja.
Strålande. Då har jag en allierad.
Hon sa i morse att hon tycker att jag borde avgå.
Hon anser att jag, trots att amerikanerna uppenbarligen vill ha mig kvar,
borde avgå med en aura av osande skam.
- Det sa jag inte. - Jo, exakt så...
Kan jag få prata färdigt?
Nicol skulle informera Tom eller Philippa, så att de i tysthet kan undersöka
hur många av våra egna som är förrädare.
- Men han drar ut på det. - Jag ska göra det.
- Så klart. Det är förödmjukande. - Tack, det hade gått mig förbi.
Du är fel man för jobbet. Låt nån annan göra det.
- Austin? - Kanske.
Låt nån utan ditt bagage sköta utredningen.
Det skulle stabilisera skutan. Eller hur?
- Det är en hemlig utredning. - Inte om du gör den.
Det är tydligen egoistiskt att vilja röka ut dem själv,
snarare än att skydda staten och dess integritet.
Vi borde låta Austin tala.
Austin kan säga vad han vill. Tycker du att jag ska avgå?
Det kan inte jag uttala mig om.
Men för guds skull...
Om ni vill reda ut det här själv har ni mitt fulla stöd.
Är du borta? Mannen jag tog mig hit med?
Jag talar med premiärministern.
- Tala med mig. - Premiärministern avgör.
- Austin! - Avgå.
Hon har rätt.
Glid iväg.
Ni kan vägleda oss hela vägen, men er ilska mot Roylin och er själv...
Tack. Noterat.
- Klandra inte Austin. - Jag överväger det.
Enligt de vises råd, den älskade och den avskydda,
ska beslutet ändå inte fattas idag.
Det är värt att överväga mer än en millisekund.
Under tiden kryper en hemlig internutredning framåt.
Vi berättar för Tom idag.
- Kan vi bara... - Tom utreder det.
Tom kan hitta de delaktiga i den här jävla travestin.
Ska jag öppna en utredning? Jag gör det.
Borde Tom få jobbet? Litar vi på honom i den mån vi litar på nån?
Vi litade i och för sig på Roylin. Och er två.
Tom får det bli.
Jag vet inte, Austin.
Jag vet inte.
Carole Langetti är här.
- Carole? - Får jag komma in?
Kom! Vad är det här?
- Hej! - Hej!
Jag tar glaset.
- Fan. - Fick du nåt på dig?
Nej. Ingenting.
Ta det inte! Det är is i.
- Inga isbitar där hon bor. - Precis.
Åtta månader utan is.
Vi har det gott.
- Se på dig. - Jag vet.
Det är inte klokt.
- Underbart! - Pinsamt. Jag ser ut som mamma.
- Nej, då. - Jo.
Hon skulle gärna se mig så här. Hur länge stannar du?
Här stannar jag i tio minuter, men i stan i några dagar.
Va? Ska du gå om tio minuter?
Jag skulle äta lunch,
men vicepresidenten dök upp och sabbade ditt schema.
Stuart?
Ja?
- Var är Stuart? - Här.
Kom.
Varför bara tio minuter?
- Det var ett år sen. - Du har en stor dag.
Bor du hos oss? Det borde du göra.
- Vicepresidenten bor där. - Vi har 100 000 rum.
Secret Service lär säga nej.
- Hon är agent. Hon kan hjälpa till. - Det är lugnt.
Nej. Stugan, då?
Jag ska kolla.
Det finns uthus.
Hon är med.
Kate.
Hon sa ja.
- Hallå? - Ja, jag hör dig.
Hon vill bli vicepresident.
Okej.
Var det allt?
- Tack? - Visst. Nu pratar vi om nästa steg.
Varför ändrade hon sig?
Jag har bearbetat henne.
Och som jag sa: Ett nej är en rastplats på vägen till ett ja.
Har Grace sagt nåt?
Som vadå?
Jag vet inte. Diskuterar de det eller låtsas de inte om det?
De har pratat om det. De är vuxna.
- Var samtalet bitskt? - Nej. De var som två tanter.
- "Ta jobbet du." "Nej, ta det du." - Herregud.
- När ska hon bort? - Grace?
- Jag vet inte. - Vad sägs om nu?
Det är mycket som ska ordnas. Jag säger till när det är dags.
Varför ska Grace avgå?
- Jag sa ju det. - Gjorde du?
Hennes man.
Jaså?
Sa hon nåt annat?
Nej.
- Är det nåt... - Jag måste sluta.
Jisses. Tack.
Vad trevligt att träffa er. Ni gör ett strålande jobb.
Presidenten är så tacksam för det.
- Det är en ära. Stort fan. - Tack för allt.
Den här vägen.
- Det var åratal sen sist. Är byggnaden ny? - Ja, från 2018.
- Här är mina företrädare. - Oj, då. Hej på er, mina herrar.
Det finns en kvinna också. Var är hon?
- Där. - Åh.
- Anne Armstrong. - Där är hon ju.
Kom in.
Ni ville ha min åsikt om Lydias idé.
Ja. Och du gav mig den.
Tack.
Tom. Fint att se dig.
- Hur mår alla? - Vad säger ryssarna?
Försvarsdepartementet kräver insyn i rapporten
om det olyckliga dödandet av Lenkov.
- Jag hoppas att vi sa nej. - Jadå.
De fick ett litet utbrott, men situationen har inte eskalerat.
- Om det förändras... - Då får ni veta det direkt.
Då så...
Jag har upptäckt nåt.
Vi...
Vi har ett problem.
Med Ryssland?
Inte Ryssland.
Amerikanerna...
...vill...
...delta i morgondagens möte.
Jaha.
De känner till vårt samarbete med Australien och vill göra oss sällskap.
- Och... - Blir fransmännen hysteriska då?
- Kanske. - Viska nåt till nån.
Det är inte avsiktligt. Jag är bara artig.
- Jag kunde inte säga nej. - Jag pratar med DGSE.
Iväg med dig nu.
- Premiärministern... - Tack ska ni ha.
Låt inte dörren smälla er i röven.
Jag drar inte ut på det. Tidpunkten var fel.
- När tror ni... - Det får vi se!
- Är den påslagen? - Ja, sir.
- Är hon redan där? - Ja.
Okej.
- Grace! - Ja, sir.
- Hur gick det? - Bra. Bra nog.
- Är han skakad? - Premiärministern är okej.
- Utrikesministern är orolig, men... - Det ska han vara.
Ränker inom regeringen. Klart att han är nervös.
De tar det i sakta mak. Inget förhastat. Vi var helt eniga.
Bra.
Vad tycker du om henne?
Jag förstår valet. Det tog en stund, men...
Ja, för mig också.
Hur ser tidslinjen ut?
Premiärministern ringde nyss. Han ville diskutera dig.
- Mr Hayford, vad stilig du är. - Tack, Pensy.
Som en prins.
Som en prins? Eller som Prince?
Ursäkta?
Prince.
Det var inget.
Vad fint! Och så en där ni tittar rakt in i kameran.
Så där.
Hon tål mig inte.
- Titta. Du är en geostrateg-Barbie. - Herregud.
- Hej. Är hon nere? - Inte än.
Hej.
Langetti, var är din balklänning?
Du tittar på den.
- Är hon nere? - Nej.
- Sitter det en lapp här bak? - Jag ska se. Ja.
- Hej. - Hej. Hon är snart klar.
- Hon vill talas vid lite snabbt. - Javisst.
Jag går till stugan. Ha så kul.
- Vill du inte följa med? - Absolut inte.
Okej. Vi tittar förbi sen.
- Har du ringt? - Till...?
- Premiärministern? - Trowbridge? Nej.
Han ringde presidenten.
Okej.
- För att tala om vilken pärla jag är. - Jaha. Tja... Det är ni ju.
Rayburn och Trowbridge bestämde för ett tag sen att de vill utse
en kärnenergitsar. En i varje land.
Nån som kan arbeta med att minska vapenlagren
och samtidigt öka vår kärnkraftskapacitet.
- Digert jobb. - Ja.
Premiärministern anser tydligen att jag borde få rollen.
Han vet inte att jag är på väg bort.
Berättade presidenten om det?
Nej. Han sa att han skulle fundera på det.
Sen ringde han mig och sa att han funderar på det.
Oj. Det är ju...
- Det betyder... - Jag kanske blir kvar.
Så bra.
Inte för min vänliga och kapabla ersättare.
Nej. Det var bara om det fanns en brand att släcka.
Om ni kan sitta kvar och presidenten är beredd att stötta er...
Han funderar på det.
...är det mycket bättre för alla.
Absolut.
- Det känns dumt. Vilken cirkus... - Nej.
Du har vicepresidentfrisyr och allt.
Nej, då. Det...
Det är bara... roligt.
Imorgon minns han att jag är en belastning.
- Det stannar där. - Det hoppas jag inte.
Jag ville förvarna dig ifall att det kommer på tal ikväll. Det...
Ja, det hade varit förvirrande.
- Nu kan vi ta oss an vad som helst. - Ja.
Tack. Du är sannerligen nåt extra.
Det gläder mig att vi fick en chans att lära känna varann.
- Kärnenergitsar? - Han bollade inte det med mig.
Istället för vicepresident eller i egenskap av vicepresident?
I egenskap av vicepresident, tänker han.
- Tror han att hon kan sitta kvar? - Ja. Men det kan hon inte.
- Skjut det i sank. - Gör det själv!
Jag också. Men låt inte britterna blåsa upp det.
- Vill han ha henne kvar? - Hon blir inte kvar.
Här är hon, kvinnan i ropet. Välkommen till Blenheim Palace.
Det är en ära.
Ni ska ha det bästa. Nåt för historieböckerna.
- Redo? - Ja.
Jag pratade med Billie. Hon är lika förvånad som du.
- Angående kärnenergitsaren? - Hon behöver lite tid på sig.
Dennison får se till att det inte nämns.
- Amiralen känner visst vicepresidenten. - Ja. Jag var hedersgäst tills ni kom.
Jag vet inte varför jag inte var inbjuden.
Kenny ville slippa konkurrensen.
Ska premiärministern nämna vicepresidenten i sitt tal?
Allt annat vore underligt.
Han föreslog henne för ett icke-spridningsprojekt.
Det vore bra om det inte kom på tal ikväll.
Skulle du kunna...
Tyvärr. Det går inte.
Varför inte?
Jag tänker inte vara en nagel i ögat på Nicol längre.
Han förtjänar mitt stöd.
Det får han. Det finns skäl att inte ha med Penn att göra.
Roylins brist på tilltro ledde till ett illdåd.
Jag tänker inte underminera honom.
Hon hade ingen tilltro för att han är oduglig.
Jag är hans högra hand, inte din.
Ja, men vårt samarbete behöver inte upphöra för att...
Det var ett misstag. Förstår du det?
Alltihop.
- Det föll platt. - Varför det?
Han tycker att han sviker Nicol om han lyssnar på mig.
Säg det själv, då.
- Trowbridge hatar mig. - Inte, då.
- Tala med Randall. - Vad ska jag säga?
- Nåt vagt. - Jag hämtar honom.
Det var ingen kupp.
Fransmännen vet inte om de är mest sura för Lenkov eller för ubåtarna.
- De valde mig. - Ni har förtjänat det.
- Ge dem en månad, så går de vidare. - En halv miljard euro borde väl räcka.
- De ska sälja ubåtarna till Indien. - Ja.
Men de surar ändå.
Vicepresidentens make sitter i klistret med en tillsynsmyndighet.
Ambassadör Wyler föreslår
att ni fritt gassar er i vicepresidentens behagfulla sol,
men undviker att surra fast er i hennes mast.
Randall, om du bara hade tre ord på dig...
Nämn inte kärnenergitsaren.
Var det så svårt?
För det första: Är det här inofficiellt?
Då vet jag. Tack.
Det är det.
Då så. Tack, Kenny.
Fransmännen.
Jag har inte ens sagt nåt än.
Du var trolös mot fransmännen.
Du sa att du gärna ville ha deras välbyggda ubåtar,
men valde våra istället.
Det är en kärlekstriangel och en lång näsa.
Men nästa gång vi äter middag bjuder vi in fransmännen.
Hon har unika kvalifikationer...
I stället för en fransk delegation välkomnar jag vicepresident Grace Penn.
Från Amerikas förenta stater.
Hon har unika kvalifikationer
för samarbetet med oss, er och fransmännen,
när vi går vidare.
Smaklig måltid.
- Smaklig måltid. - Tackar.
Förstod du det där?
Det ledde oss till soppan.
Vad hoppade han över?
Jag...
- Ursäkta? - Han skulle nämna min nya roll.
Han lät bli och tittade rakt mot dig.
Nu förstår jag inte riktigt.
Jag tror att du vill ha nåns jobb och vill se till att det blir ledigt.
Det stämmer inte.
Hon ser oskyldig ut, men hon strävar uppåt.
- Ni missförstod det hela. - Hon borde passa sig.
Berätta.
Det här blir intressant. Ut med språket.
Ambassadören vet att planen inte var Margaret Roylins.
Ambassadören vet vems den var.
Ursäkta mig.
- Ursäkta, kan ni följa med en stund? - Javisst.
Dörren.
Om Ryssland vill penetrera vårt sjöförsvar är det enklast
via Norra ishavet och Nordatlanten.
Det här är vår militära närvaro i Norra ishavet.
Det här var ryssarnas positioner 1995.
Idag finns infanteri, flotta, radar, räddningsmanskap och luftförsvar.
Den största rustningen sen Sovjet föll.
Här tappade vi bort Rysslands mest avancerade ubåtar i tre veckor.
Här hittade vi deras Losjarik-ubåt.
Den upptäcktes enbart för att den fattade eld.
Vi vet inte hur många de är, men tror att de finns här, här, här och här.
Här ligger Creegan.
- Vet du vad det är? - En atomubåtsbas i Skottland.
Där finns hela Storbritanniens kärnvapenarsenal.
Det gör landet till en kärnvapenmakt.
Det är också den enda basen i Europa där vi kan docka våra atomubåtar.
Det är det sista stället där vi kan upptäcka en rysk ubåt
innan den når Atlanten på sin väg mot New York.
Creegan är måltavla nummer ett på den europeiska krigsarenan.
Skottarna hatar kärnvapen och det engelska styret,
men det är ännu värre att utgöra en måltavla.
Om Skottland blir självständigt...
- Då lägger de ner basen. - Utan att blinka.
När våra styrkor lämnade Island
ökade antalet ryska kränkningar i havet och i luften.
När vi drog tillbaka våra stridsbrigader från Europa... Ja?
Ryssland annekterade Krim.
Har USA råd att förlora basen i Skottland?
Nej.
- Men ni gick till Roylin. - Du med.
- Inte för att spränga ett fartyg. - Samma här. Ingen...
Ingen skulle dö. Är det inte ert fel då?
Felet är helt och hållet mitt. Tror du att jag hävdar nåt annat?
Jag tar på mig det, men det ska inte skada presidenten.
Vad lägligt. Ett sånt bra skäl att tysta ner det.
Jag skiter i hur det låter.
Jag kan namnet på alla de 43 som dog.
Det vore omöjligt om 40 000 eller 40 miljoner
förintades i en kärnvapenkonflikt.
Det här är min spelplan. Hela jävla grejen.
Den här är din.
Sköt ditt eget.
Jag ska titta in till Carole.
Vill du följa mig en bit?
- Sa hon det? - Ja.
- För att inte förlora Creegan. - Ja.
- Det är inte betydelselöst. - Självklart inte.
Jag förstår det.
Ja.
Vi behöver ubåtsbasen.
Hon borde stanna och behålla jobbet.
Hon borde inte straffas för ett beslut som hon tvingades fatta.
- Jag kan inte göra det här, Kate. - Vad var alternativet?
Inget som avskräcker i Nordatlanten?
- Är det verkligen rimligt? - Det var inget alternativ.
- Hon ställdes inför ett komplext... - Det var ett tufft beslut.
Ja, men sen övertygade hon Trowbridge att världen inte klarar sig utan honom.
Det är inte realpolitik. Det är att riskera USA:s trovärdighet.
Så skulle du också ha gjort.
- Kan vi sluta blanda in mig och se på dig? - Nej.
Folk på båda sidor om Atlanten lade sig platta vid dina fötter...
Det spelar ingen roll.
...och du gick äntligen med på att bli vicepresident.
Det var läskigt, men du gjorde det.
Det krävdes en fjäder för att putta undan dig igen.
Det är en stor fjäder!
Du och jag har inte mandat att välja ett statsöverhuvud.
- Sant. Absolut. - Ja.
Ring utrikesministern, då. Låt det gå genom maskineriet.
- Låt rätts- och säkerhetssystemet avgöra. - Dra åt helvete.
- Visst. - Varför inte?
Om det var det enda draget, så förstår Gannon det.
- Vilket jävla skitsnack. - Okej. Bli inte vicepresident, då.
Du måste lyssna på dig själv. Det är helt otroligt.
En kvinna gör ett typiskt Hal Wyler-drag.
Ett ensidigt "rädda världen, för bara jag kan det"-drag.
Och ditt svar är att rapportera det till Miguel Ganon.
Det du säger är inte okej.
Du sa inte ens presidenten eller Billie, utan mannen du kallade...
...en hals med näsa.
- Det kvittar jag vad tycker. - Jag ska notera det.
Hal Wyler sa att det enda rationella är att skriva till sjunde våningen
för att ödelägga nåns karriär och bana väg för oss själva.
Var jag lyckligare?
Före Hal?
- Det minns jag inte. - Inte jag heller.
Kanske inte lyckligare.
- Men du är ledsnare nu än före honom. - Ja.
Mittendelen var bra.
Den var episk.
Jag trodde att han kunde vara annorlunda.
Jag har förändrats massor. Det har inte han.
- Vad är det? - Jag står alltid på din sida, gumman.
Vad skulle du säga annars?
Om du stod på Hals sida? Allvarligt.
Du vill att han ska uppföra sig, men när han gör det ser du det inte.
Du märker det inte ens.
Ibland oroar jag mig för att du inte gillar det.
Du gillar inte honom
när han sköter sig.
Är du vaken?
Nej.
Du har rätt.
Vi måste berätta för Ganon.
- Allvarligt? - Ja.
Men inte jag, utan du.
Varför det?
Jag behöver en ren profil.
Jag vill bli vicepresident.
Du är det sexigaste jag nånsin har sett.
- Jag vet. - Du är så jävla sexig.
Ja.
- Jag försöker inte få dig att gråta. - Vad bra.
Det är okej att vara tyst.
Jag förstår att vi inte ska bli ihop igen. Budskapet börjar gå fram.
- Jag vill bara säga... - Herregud.
Nej, jag vill säga
att vi gjorde slut på grund av din syn på förhållanden.
Att påstå att vi gjorde slut för att jag gjorde nåt fel är struntprat.
Jag tog upp ett problem och du sjappade
av motvilja för att binda dig.
Som din vän, som nån som bryr sig om dig...
Du borde ta tag i det, så att du inte blir ensam hela livet.
För det vill jag inte.
Okej. Jag borde inte säga sånt här på jobbet.
Hej.
Hal ska ringa ett säkert samtal till utrikesministern från ambassaden.
- Kan du... - Ja.
Vi borde nog inte åka via Asien, men ni kan diskutera det med honom.
Ska vi ta en promenad?
- Mobilen. Låsa eller lägga undan? - Vilket som.
- Howard? - Ja. Hej.
Vi har talat med minister Ganons stab. Han är strax klar med ett möte.
Kan du vänta lite?
Det är en sak till jag vill att du ordnar.
Margaret Thatcher kom tydligen hit när hon behövde tänka.
- Hon gick runt på markerna. - Jaså?
Personalen säger att hennes ande har setts gå rundan.
Kate, jag vill att du lovar mig att du inte säger nåt till nån.
Självklart.
Inga heroiska presskonferenser.
Jag ska inte säga nåt.
- Nu kommer han. - Tack.
Sir, ambassadör Hal Wyler är uppkopplad.
- Godmorgon. - Godmorgon, sir. Ursäkta att jag stör.
Jag tänker behålla mitt jobb.
- Jag förstår det. - Du måste sluta jaga det.
- Det gör jag inte. - Är du säker på det?
- Jobbet jagade mig. - Har du släppt det?
- Släppt tanken på att bli vicepresident? - Ja.
Varför är håret uppsatt?
Var är min mobil? Hämta den.
- Vi har mobilförbud. - Ring upp ambassadören.
Ring Alysse och fråga när ambassadören har tid?
Ring upp min fru!
- Det är inte mitt beslut. - Där kom det.
- Inte ert heller. - Vilken lättnad.
- Jag hatar att bli duperad. - Det blir ni inte.
Jag hatar det så pass mycket
att det är en lättnad att höra att nån uppåtsträvare är ute efter mitt jobb.
Jag vill inte ha det. Jag har gjort allt för att slippa det.
Men om presidenten ber en att tjäna landet säger man ja.
Nej. Du har fel. Man säger nej.
När man är ute på hal is medan damen på posten inte är det,
och när presidentens förfrågan grundar sig på farhågan
att en omskakad snöglob förändrar den inre arkitekturen,
då säger man nej till presidenten.
Jag vet att ni hamnade i en svår och invecklad sits.
Nej, faktiskt inte. Du hade gjort exakt samma sak.
Det är möjligt. Jag är tacksam för att jag inte var i era skor.
Varför i helvete borde du vara det nu, då?
Ursäkta, ambassadören. Mr Wyler ringer.
Det är brådskande.
- Allvarligt? - Kate...
Jag pratar med vicepresidenten. Jag har inte tid.
- Kate, jag har gjort nåt. - Vadå?
Jag tänkte att det var bättre, för Ganon får det att handla om honom.
Hal, vad har du gjort?
Jag pratade inte med Ganon, utan med presidenten.
Men herrejävlar!
Kate, han blev...
- Vad? - Han blev väldigt upprörd.
Vad menar du?
Han dog, Katie. Presidenten är död.
Ma'am!
Grace Penn är president.
Undertexter: Love Waurio