Más neveket is mondott.
Nem akarta elmondani, amit mondott.
Megteszem a részem. Kiszűröm, ami lényegtelen.
Hé, talán elmondhatnád nekem, hogy mi a fasz folyik itt.
Amit eddig kihagytál.
Asszonyom, az alelnök Londonba tart.
Mégis mi a faszért jön ide az alelnök?
A briteket támogatni.
A miniszterelnök úr vagy kitálal, de lassan...
- Vagy mindent elhallgat. - Nem ezt akartam mondani.
Meghallgathatnánk az alelnök javaslatát.
Eltussoljuk.
- Ez csak egy opció. Trowbridge még agyal. - Sejtem, mit fog választani.
Ma nagyon inspiráló volt. Trowbridge-dzsel.
- Miért? - A fülébe ültette a bogarat.
Ön vezette rá a tervre.
- Miért mond le? - Tudja azt.
Tudod, mennyire nem akarják őt? Annyira, hogy téged akarnak!
Billie Washingtonban még ébren van.
Megmondom, hogy ha nem Grace lesz, akkor felejtsen el!
Mit csinálsz? Add ide a telefont!
Hagyjál!
Állj le!
Roylin bérelte fel Lenkovot, hogy lőjön a hajóra.
De ez nem Roylin ötlete volt.
Hanem Grace Penné.
A DIPLOMATA
Mi
a fasz?
Ki képes erre?
Nem tudom.
Mi voltunk?
Igen.
- Amerika? - Igen.
Mi nyírtuk ki a skót függetlenséget?
Igen, szar ügy.
Kit érdekel Skócia? Az emberek kedvesek, állandóan fáznak.
- Hadd döntsenek! - Egy kisebb demokrácia gyengébb.
- Az Egyesült Királysággal kettő. - Nem, négy.
Ha Észak-Írország meg Wales is beindul, az elég nagy gáz.
Az is, hogy az USA titokban megtámadtatta magával a szövetségesét.
- Igen. - Az nagy gáz.
- Mi volt a parancs? - Milyen parancs?
Az elnöké, amiből Grace azt szűrte le:
„Mi lenne, ha a britek tökön lőnék magukat,
aztán Iránra kennék?”
Az elnök semmiről sem tud.
Mi a fasz?
Ezért van itt Penn?
Valószínűleg.
És azt hitte, hogy ez jó ötlet?
- Nem hibáztatom. - Tényleg?
Ő sem akart ekkora balhét.
- Ne már! - Jó, csak mondom.
Roylin végig Grace Pennt fedezte.
Már érted, miért nem akartalak belekeverni?
Igen.
És beszóltam neked, miközben csak védeni próbáltál?
Tennünk kell valamit.
- Biztosan? - Mi voltunk...
Ha ebből ügy lesz, az árt a demokráciának!
A demokráciának?
- Magyarok, lengyelek, törökök... - De...
A demokrácia kezd kimenni a divatból.
- Nem derülhet ki. - Szerintem se.
Három napja ezen agyalok, de nem látom a megoldást.
És hogy Grace Penn...
Bassza meg!
Muszáj lesz az USA alelnökének lennem.
Jó napot!
- Enned kéne valamit. - Kihánynám.
- Jó reggelt! - Üdv!
- Lejött már? - Nem, fent tárgyal a stábbal.
- Jó reggelt! - Üdv!
- Jó reggelt! - A többiek...
Az emeleten.
Köszönöm!
- Hé, nincs mankója! - Nincs.
A kötés még fent van, de vészesen közeleg a normál állapot.
Mi az?
Azért ihatna egy kávét.
- Már nem iszom. Zöld tea. - Hűha!
- Reggel egy, aztán semmi. - Egész nap?
Újjászülettem.
Üljön le, kemény fiú!
Ide mellém.
- Mondd te! - Nem, szerintem ezt neked kéne.
Nos, szeretnék...
alelnök lenni.
Ne!
Komolyan?
Megölelhetem?
A követségen van vagy 38 alelnöki stábtag,
azt hiszem, most jobb a fapofa.
Jó, én igyekszem. Tényleg, de...
Tudom. Ez sok.
Na jó, kezet rázhatunk.
Asszonyom!
Hűségesküt szimatolok.
Abban biztos lehet!
Ez még semmit nem jelent.
- Még nem ajánlották fel a posztot. - De készen kell állnunk rá.
Jó. Tegye meg, amit kell, hogy a legjobb formámat hozhassam!
Elsírja magát.
Azt hiszem, koncentrálnia kéne.
Igaza van.
Neki is állunk.
- Nem. - Miért?
- Színeset mondott. - Ez az.
Ez nem szín.
Nem.
- Vigyázat! - Helló!
Arrébb!
Nincs elég kezem.
Hűha! Nem semmi.
Csak délibáb vagyok.
Hogy olvassak újságot, hogy ne legyek csupa tinta?
A dolog trükkje a kézmosás.
Mondja ön. Ha kezet mosok egy ilyen színben,
és a víz kicsit erősebben jön,
mindent eláztat!
Mintha bepisiltem volna.
- Önnel még nem fordult elő? - Nem.
- Jó reggelt! - Üdv, asszonyom!
- Minden rendben? - Kezet kell mosnom.
Reggelizik velem?
- Persze. - Elkísérhetem az étkezőbe?
- Köszönöm. - Déli szárny kiürít!
- Minden kényelmes volt? - Remekül aludtam.
Csodás a ház, remek munkát végez.
Óvatosan!
Meg sem fordult a fejemben... hogy küzdjek.
- Az állásáért? - Igen.
Hogyhogy?
Hát én könnyen beszélek, hogy álljon a sarkára,
és érje el, hogy megvédjék.
De maga sokkal pontosabban rálát, hogy a Fehér Házban
milyen nehéz bármit elérni.
Na ja. Nem is akarok mindent felforgatni,
csak...
zavarba hoz, hogy még csak fel sem merült bennem.
Várjon, most arra gondol, hogy...
Hogy maradok?
Nem.
Az végső soron az országnak rossz lenne.
Igen.
De értékelem a támogatását.
Nincs mit.
Ön jó ember.
Dehogy. Ne hajtogassa ezt!
- Mi az? - Semmi, csak kibomlott egy tincs.
Baszki! Elnézést! Basszus!
De ha stíluselem, akkor jó!
Kontyba fogom, többnyire úgy marad.
- Ez egyre rosszabb. - Igen?
Jézusom! Ne babrálja!
Jó.
Ahogy javasolta, igyekeztem úgy kinézni...
Mint egy alelnök?
Nem gond, bevallhatja. Büszkén! Ön merész húzás!
Külpolitikai ász, örökségépítő.
Mármint ha már leváltanak, szinte már örülök annak, ha ön lesz az.
Hát ez... Köszönöm.
Nagyon...
- Most én vagyok zavarban. - Szokjon hozzá!
A hullámcsat segít.
- Nem baj, ha bejövök? - Gyere!
Oké, ha becsukom?
Aha.
Csak tudod... a beleegyezés fontos.
Mi a baj?
Leülhetnénk ide?
Megint az a műsor, hogy miért van itt Roylin?
- Én szívesebben kipaterolnám, mint te! - Nem.
A nagykövet asszony végre először
fontolóra vette azt az opciót, hogy talán alelnök lesz.
Önként. Már ha a lehetőség felmerül.
Azta!
Hát igen.
A Fehér Ház még nem kérte fel, és talán nem is fogja.
És ha úgy adódik,
neki engem kell felkérnie, amit még nem tett meg. De...
szeretném, ha együtt döntenénk, mert képlékeny a helyzet.
Nem úgy, mint a múltkor, amikor későn szóltam a szituról.
Nem vagyunk együtt. Nem kell szólnod a fejleményekről.
Pedig jó lenne.
Szerintem hiba volt szakítanunk.
Én úgy érzem, hogy hiba volt.
- Hé! Nem lehetne... - Nem.
Nem! Nem egyezem bele a további diskurzusba.
Most raktam le a mankót, ne szívass már!
- Nem értem, mi ez. - Én?
- Ja. - A reakcióm?
- Igen! - Mire is reagálok?
A főnököd más országba költözhet. Vagy nem.
Szóval te is más országba költözhetsz. Vagy nem.
- Ebben nincs konkrétum. - Meddig akarsz még büntetni?
- Dehogy büntetlek! - Akárhányszor beszélgetünk, lelépsz!
Gyere közelebb!
Nekem ez itt a munkahelyem.
Itt nem sírhatok.
És bármilyen higgadtnak tűnök is,
kurvára fáj, amikor ezt csinálod.
- Eidra... - Becsuktad az ajtót.
Leültél a kanapémra, aztán végül nem mondtál semmit!
És én mégis kibuktam a munkahelyemen.
Ez így nem mehet!
Csukja be az ajtót, Austin!
És vegye le azt a kurva zakót!
Maga emberi lény, nem bürokrata!
Szóval...
Együtt kell működnünk, ez van.
Még a „bűnbeesés” előtti énünknek.
Ön szerint menni fog?
Igen.
Fantasztikus!
Valaki mellettem áll.
A nejem ma reggel közölte, hogy szerinte le kell mondanom.
Szerinte hiába az amerikaiak egyértelmű akarata,
hogy stabilizáljam a hazát, el kéne tűnnöm a szégyen bűzös fellegében!
- Én nem ezt mondtam. - Dehogynem.
Egy mondatot legalább befejezhetek?
Úgy volt, elmondja Tomnak.
Vagy Philippának. Hogy csendben kinyomozhassák,
hány rohadt áruló van még köztünk. Senkinek se szólt.
- Majd fogok! - Csak húzza az időt.
- Nem csodálom. Olyan megalázó! - Kösz, nekem fel se tűnt.
Ez a munka nem neked való! Engedd át másnak!
- Austinnak? - Akár neki.
Aki nálad kevésbé terhelt,
és lefolytatja a vizsgálatot! Ez stabilizálná a hazát! Egyetért?
- Titkos vizsgálat lesz! - Ha te csinálod, nem.
Tehát csak az egóm vihet rá, hogy kiirtsam a férgesét,
véletlenül sem az, hogy egyben tartanám ezt a kurva országot!
Hallgassuk meg Austint is!
Austin kurvára azt mond, amit akar! Na, lemondjak?
Ebbe a döntésbe nem szólnék bele.
Ó, Jézus fasza...
Ha úgy érzi, hogy ön akar a végére járni,
akkor én minden lépésében támogatom.
Hová lett a férfi, akivel feltörtem?
Én a miniszterelnökhöz beszélek.
- Hozzám beszéljen! - Erről ő dönt.
- Austin! - Mondjon le!
Igaza van.
Oldalogjon el!
A tanácsait szívesen vesszük majd, de túl dühös Roylinra és saját magára...
Köszönöm. Értettem.
- Ne őt hibáztasd! - Jó, még átgondolom.
Bölcs tanácsot kaptam a szeretteimtől és az utáltjaimtól.
A döntést mindenesetre nem ma hozom meg. Ehhez egy ezredmásodpercnél több kell.
Addig is a titkos belső vizsgálatunk zavartalanul folyhat, titokban!
Szóval ma beavatjuk Tomot is.
- És ha simán... - Tom utánanéz.
És Tom megtalál minden elkövetőt, aki részt vett ebben a tetves paródiában.
Indítsak kivizsgálást, ugye? Jó, elindult.
Jó, ha Tom csinálja? Benne megbízunk, ahogy mindenki másban is?
Bár persze Roylinban is megbíztunk. És bennetek is.
Tom csinálja.
Nem tudom, Austin.
Nem tudom.
Asszonyom! Carole Langetti van itt.
- Carole? - Bejöhetek?
Hogy a viharba ne? Hát te?
- Szia! - Szia!
Elveszem azt a poharat.
- Baszki! - Leöntöttelek?
Nem. Semmi gáz.
Ne vigye el! Jég van benne.
Á! Ahol ő lakik, ott nincs jég.
- Nyolc hónap jégkocka nélkül! - Ez flancos hely!
Nézzenek oda!
Tudom. Őrület, nem?
Imádom!
Megalázó, tisztára, mint anyám!
- Dehogyis! - De igen.
Ő persze betojna örömében, ha így látna. Meddig maradsz?
Hát itt úgy tíz percig, de a városban még pár napig.
Várj! Tíz perc múlva már mész is?
Hát, egy ebédre jó lettem volna,
aztán jött az alelnök, és szétbaszta a napirendedet.
Stuart?
Asszonyom?
- Hol van Stuart? - Jelen!
Miért csak futólag van itt?
- Egy éve nem láttam. - Ez a te nagy napod!
A rezidencián alszol? Ott kéne aludnia.
- Ott az alelnök lakik. - Százezer szobánk van.
A titkosszolgálat megvétózná.
Ő CIA-s! Még örülnének is, ha segítene.
Tényleg nem gond.
De. Gond. És a kis ház?
Rákérdezek.
Vannak melléképületeim.
Benne van.
Kate.
Igent mondott.
Halló?
Igen, hallom.
Kate szeretne alelnök lenni.
Vettem.
Ennyi?
- Köszönöm. - Igen, szívesen.
Beszéljünk a továbbiakról!
Hogyhogy így döntött?
Hát mert folyamatosan győzködtem,
és mert ahogy megmondtam önnek, a „nem” csak egy megálló az „igen” felé.
Grace mondott valamit?
Mármint?
Nem tudom. Beszéltek róla, vagy tettetik, hogy minden oké?
Ja, beszéltek róla. Felnőtt emberek.
- Nincs marakodás? - Nincs.
Mint két öreg hölgy. „Neked kéne lenned!”
- „Nem, inkább neked!” - Jézusom!
Mikor dobják ki?
Grace-t?
Nem tudom.
Mondjuk most?
Sok variábilis tényező van a pakliban. Ha itt az idő, szólok.
Miért is mond le Grace?
- Már mondtam. - Igen?
A férje miatt.
Tényleg?
Ő mást mondott?
Nem.
- Van bármi... - Mennem kell.
Szentséges ég! Köszönöm!
Nagyon örültem! Mindannyian fantasztikus munkát végeznek!
Az elnök úr rendkívül hálás a szolgálatukért.
- Megtiszteltetés. A rajongója vagyok. - Köszönjük.
Erre tessék!
Évek óta nem jártam itt. Ez új épület, ugye?
Igen, 2018-as. Íme, az elődeim!
A mindenit, helló, uraim!
Van köztük egy nő, nem én vagyok az első. Hol is van?
Ott!
- Anne Armstrong. - Ott van.
Jöjjön be!
Ön kérdezte, hogy mit szólok Lydia ötletéhez.
És ön el is mondta.
Köszönöm.
Tom! Jó, hogy látom!
- Hogy vagyunk? - Mit tudunk az oroszoktól?
A védelmi minisztérium nyilvánosan követeli
a Lenkov „véletlen” megöléséről szóló katonai jelentéshez való hozzáférést.
- Remélem, nemet mondtunk. - Igen.
Ez csak dedós hiszti, nincs jele annak, hogy eszkalálódna.
Jó. De ha mégis...
Azonnal jelzem önnek.
Szóval...
Megtudtam valamit.
Van...
Van egy kis gond.
Oroszországgal?
Nem velük.
Az amerikaiak...
szeretnének...
ott lenni a holnapi partin.
Hallottak az üzletünkről az ausztrálokkal,
és ők is beszállnának.
- És... - Nem fognak kiakadni a franciák?
De, lehet.
Szóval hintse el az infót,
hogy ez nem szándékos! Csak udvariasság.
Nem mondhattam nemet.
Beszélek a hírszerzésükkel.
Jó. Elmehet.
- Miniszterelnök úr! - Köszönöm, uraim.
Menjenek már, baszom alássan!
Nem az időt húzom, nem volt alkalmas.
És mikor lesz...
Majd szólok!
Bekapcsolta már?
Igen, uram.
- Ott van már? - Igen.
- Oké. Grace! - Igen, uram?
- Hogy ment? - Jól. Egész jól.
- Nagyon kivan? - Trowbridge megvan.
- A külügyminiszter ideges, de... - Jól is teszi.
OVÁLIS IRODA
Összeesküvés a kormányán belül... Jobb is, ha ideges.
Nem sietik el, semmi hirtelen döntés, nincs nézeteltérés.
Helyes.
Mit gondol
a nőről?
Értem, miért vonzó jelölt. Időbe telt, de...
Na igen, nekem se két perc volt.
Tudja, mi a menetrend?
Nos, most hívott a miniszterelnök. Önről akart beszélni velem.
Mr. Hayford, hogy maga milyen fess!
- Köszönöm, Pensy. - Akár egy herceg.
Mint egy herceg? Vagy mint Prince?
Tessék?
Prince.
Hagyjuk!
Gyönyörű! Jó, nagykövet asszony, most próbáljunk a lencsébe nézni!
Meg is vagyunk.
Ki nem állhat.
- Nézd már, a kis geostratéga Barbie! - Istenem!
Na, lejött már?
Még nem.
Halló!
Hé! Langetti, hol a nagyestélyid?
Ez lenne az.
- Lejött már? - Nem.
Hé, nincs itt egy címke?
Mutasd! De, van.
- Üdv! - Helló! Mindjárt elkészül.
De kérdezi, hogy tudnának-e beszélni.
- Persze. - Visszamegyek a házba! Jó mulatást!
- Biztos nem jössz? - Tuti.
Oké, ha megjöttünk, beugrom!
Maga szólt neki?
Kinek?
A miniszterelnöknek.
Nem. Trowbridge-nek? Nem.
Felhívta az elnököt.
- Oké... - Hogy elmondja, mekkora kincs vagyok.
Ó! Hát...
Hiszen az.
Nemrég Rayburn és Trowbridge kitalálta,
hogy kineveznének pár úgynevezett „atomcárt”.
Minden országban egyet.
Aki kidolgozná a fegyverkészlet csökkentését,
közben növelné a nukleáris kapacitásunkat.
- Az nagy felelősség. - Igen.
A jelek szerint a miniszterelnök rám gondolt.
Nem tud a távozásomról.
És az elnök úr beavatta?
Nem.
Azt mondta, még átgondolja,
aztán felhívott, és azt mondta, hogy gondolkodik rajta.
Hűha!
Ez...
- Ezek szerint... - Talán maradok.
Nagyszerű!
Az én kedves, kompetens utódjelöltemnek ez rossz hír.
Nem, az csak vészhelyzeti forgatókönyv, ha tűzoltásra lenne szükség.
Ha maradhat, és az elnök kész önt támogatni...
Gondolkodik rajta.
Az mindenkinek sokkal jobb lenne.
Kétségkívül.
- Olyan kínos ez! Nagy volt a felhajtás. - Dehogy!
Még a haját is alelnökösen hordta.
Jaj, dehogy! Ez...
Ez...
Tetszik így.
Holnap az elnök rájön, hogy csak a bajt hozom rá.
- És kész, vége. - Remélem, nem.
Csak akartam, hogy tudja, ha Trowbridge ma felhozza.
- Nem akartam önt... - Az zavaros lett volna.
Most már bármire készen állunk.
Igen.
Köszönöm. Önben tényleg van valami.
És igazán örülök, hogy megismerkedtünk.
- „Atomcár?” - Az elnök velem sem egyeztette.
Az alelnökség helyett, vagy alelnöki minőségében?
Úgy gondolja, alelnöki minőségében.
Szerinte maradhat?
Igen. Pedig nem.
- Állítsd le! - Te állítsd le!
Itt oké. De te meg tartsd a briteket a seggükön!
Azt akarja, hogy maradjon?
Hát nem marad.
Megjött az est díszvendége! Üdv a Blenheim kastélyban!
Megtiszteltetés.
Önnek csak a legjobbat! Fotó a törikönyvbe?
- Mehet? - Hogyne.
Asszonyom! Most beszéltem Billie-vel, ő is ugyanúgy meglepődött.
Az atomcáron?
Időbe telik, amíg visszacsinálja.
Szólj Dennisonnak, hogy nem kerülhet szóba!
- Tengernagy úr! Ismeri az alelnököt. - Hogyne! Eddig én voltam a díszvendég.
- Nem értem, alapból miért nem hívtak meg. - Kenny nem bírná a konkurenciát.
Trowbridge megemlíti a beszédében az alelnököt?
Furcsa lenne, ha ignorálná.
Trowbridge bevonná Pennt egy atomsorompó-projektbe.
Jobb lenne, ha ez ma este nem kerülne szóba.
Megtenné...
Attól tartok, nem lehet.
Miért?
Többé nem állok Nicol Trowbridge útjába.
Megérdemli a támogatásomat.
Ez támogatás! Penn-nek vannak ügyei, amikből jobb kimaradni.
Roylin nem bízott meg Nicolban, szörnyű vége lett.
Én nem fogom minduntalan elgáncsolni.
Azért nem bízott, mert alkalmatlan!
De én az ő katonája vagyok, nem az öné.
Persze! De ott a partnerségünk! Ne szakítsuk meg csak...
Az hiba volt. Hát nem érti?
Úgy, ahogy van.
- Ráfaragtunk. - Miért?
Neki Nicol az első, és ha rám hallgatna, őt árulná el.
Mondd el te!
Trowbridge-nek? Utál engem.
- Imád. - Kapja el Randallt!
- Mit mondjak? - Ködösítsen!
Majd én.
Nem volt váratlan.
A franciák rám dühösebbek
a Lenkov-ügyben, vagy önre a tengeralattjáró-ügyben?
- Úgy tűnik, rám. - Őszintén, rászolgált.
Egy hónap, és továbblépnek.
Ajánlom is, baszki, adtunk rá nekik félmilliárd eurót.
- India kapja a hajókat. - Igen.
És még duzzognak.
Az alelnök asszony férjének meggyűlt a baja egy szabályozó hatósággal.
Wyler nagykövet asszony javaslata,
hogy sütkérezzünk nyugodtan az alelnök figyelmében,
de a beszédeink során maradjunk tőle tisztes távolságban.
Ha a halálos ágyán három szót mondhatna...
Ne említse az atomcárokat!
Nem volt nehéz, ugye?
Ami itt elhangzik, köztünk marad?
- Megnyugtató, köszönöm. - Köztünk marad.
Helyes. Köszönöm, Kenny.
A franciák.
Még semmit sem mondtam.
Önök becsapták a franciákat.
Azt ígérték, hogy megveszik a remek tengeralattjáróikat,
de cserben hagyták őket, és a mieinket választották.
Valaki beleüti az orrát a románcba.
A lényeg: a legközelebbi vacsorára meghívjuk a franciákat.
Ő igazán alkalmas...
A francia delegáció helyett
igazán megtisztelő, hogy köszönthetem körünkben Grace Pennt!
Az Amerikai Egyesült Államok alelnökét.
Igazán alkalmas erre a feladatra,
hogy velünk, önökkel és a franciákkal együtt dolgozzon itt és most.
Bon appétit.
Úgy van!
Ön értett ebből bármit?
Nos, a levesig eljutottunk.
Mit hagyott ki?
Nem igazán...
Mire gondol?
Mondta, hogy említi majd az új feladatomat.
Mégsem tette. Majd egyből önre nézett.
Nem tudom, hogy most mire céloz.
Szerintem ön kinézett egy posztot, és tesz is érte, hogy megüresedjen.
Nekem nem a poszt kell.
Az ártatlan nyuszika egy sunyi törtető.
Szerintem ezt félreértette.
Lehetne óvatosabb a neje.
Mondd meg!
Ugye valami jó?
Ki vele!
A nagykövet asszony tudja,
hogy Margaret Roylin terve nem a saját fejéből pattant ki.
Sőt, azt is tudja, hogy kiéből.
Elnézést!
Asszonyom, velem jönne, kérem?
Persze.
Ajtó!
Az oroszok a leggyorsabban
úgy törik át a tengeri védelmünket, ha a Jeges-tengerről erre jönnek.
Ezek a katonai támaszpontjaink a Jeges-tengernél.
Az oroszok '95-ben még csak ezeken a pontokon állomásoztak.
Ma már van gyalogságuk, hajóik, radarjaik, mentőszolgálatuk, légvédelmük,
a Szovjetunió bukása óta nem fegyverkeztek így.
Itt vesztettük szem elől három hétre a legfejlettebb orosz tengeralattjárókat.
Itt találtuk meg
a Losarik nevű tengeralattjárójukat, de csak mert kigyulladt!
Nem tudjuk, mennyi lehet még,
de gyanítjuk, hogy van még itt, itt, itt és itt is.
Ez meg itt Creegan.
Tudja, hogy az mi?
Egy atomtengeralattjáró-bázis Skóciában.
Az Egyesült Királyság teljes atomarzenálja ott van,
ez teszi őket a kilenc atomhatalom egyikévé.
És ez az egyetlen európai bázis, ahol dokkolhat a tengeralattjáró-flottánk.
Az utolsó pont, ahol kiszúrhatunk egy orosz tengeralattjárót,
mielőtt átszeli az Atlanti-óceánt New York felé.
Creegan az első számú célpont az európai hadszíntéren.
A skótok atomellenesek, utálják az angolok hatalmi fölényét,
azt meg főleg, ha a homlokukon villog a célkereszt.
Ha Skócia függetlenné vált volna...
Bezárták volna a bázist.
Egy pillanat alatt.
Amikor kivonultunk Izlandról,
kilőtt az orosz tengeralattjáró-aktivitás, ahogy a légtérsértés is.
Amikor kivontuk a dandárjainkat Európából... Tudja valaki?
Moszkva annektálta a Krímet.
Van olyan univerzum, ahol az USA nélkülözheti a skót bázist?
Nincs.
- De Roylinhoz fordult. - Ön is.
- Nem hajórobbantásra kértem. - Én sem.
- A cél az volt... - Sérült hajó, zéró halott.
Szóval nem ön a hibás?
Teljes mértékben az én hibám.
Ön szerint arra célzok, hogy nem így van?
Beismerem, felvállalom, de nem hagyom, hogy az elnök belebukjon.
Ez elég kényelmesen hangzik. Jó ürügy, hogy elsunnyogja!
Leszarom, hogy önnek minek hangzik.
Meg tudom nevezni a hajórobbantás mind a 43 áldozatát.
Ugyanez nem menne egy nukleáris konfliktus
40 ezer vagy 40 millió halottjával!
Nekem ekkora a játéktáblám. Ilyen istenverte nagy!
Ez meg az öné.
Törődjön a saját dolgával!
Beköszönök Carole-hoz.
Kijössz velem egy kicsit?
Ezt mondta?
Igen.
Hogy ne zárják be a creegani bázist?
Ja.
Mármint ez nem hülyeség.
Persze hogy nem.
Megértem.
Hát ja.
Kell hozzáférés egy tengeralattjáró-bázishoz.
Maradnia kéne. Meg kell maradnia a posztján.
Ne büntessük azért, mert meghozott egy szükséges döntést!
Nekem ez nem megy, Kate.
- Mi az alternatíva? - Nem.
Hogy nincs nukleáris elrettentő erőnk?
- Ez mégis hol opció? - Nem hiszem, hogy ez opció volt.
- Egy komplex, következményekkel... - Nehéz döntést hozott.
És a jó ég megáldja, de az a húzás, hogy meggyőzi Nicol Trowbridge-et,
hogy ő az a vezető, aki a világnak kell? Ez nem reálpolitika.
Ez kockáztatja az USA hitelességét.
- Te is pontosan ezt tennéd! - Lehetne ezt most másképp?
- Hogy ez rólad szóljon, ne rólam? - Nem.
Miután az Atlanti-óceán két oldalának összes nagykutyája
konkrétan leborult a lábad elé...
Nem ezért mondom.
- ...végre méltóztattad megfontolni... - Nem.
...az alelnökséget. Félelmetes volt. De Katie, megcsináltad!
Erre te egy nyúlfarknyi problémától máris meghátrálsz!
Elég nagy az a nyúlfarok!
Minket nem hatalmazott fel Amerika népe, hogy államfőt válasszunk!
- Ez igaz. - Ja.
Nem. Totál igaz.
Akkor hívd fel a külügyminisztert, hívd fel Ganont! Dobd be a sztorit!
- A bíróságok... - Baszki!
...és a nemzetbiztonságiak eldöntik, mi legyen.
- Persze. - Miért?
Ha Penn olyan rohadt biztos benne, hogy nem volt más opció, Ganon megérti.
Ekkora faszságot még nem hallottam!
- Ami nagy szó. - Jól van. Ne legyél alelnök!
Figyeled, mit mondasz? Ajánlom, mert eszméletlen!
Egy nő meglép egy klasszikus Hal Wyler-trükköt!
Bedob egy egyoldalú „csak én tudom megmenteni a világot” kártyát!
És erre az a válaszod, hogy jelentést küldesz róla Ganonnek?
Nem oké, ahogy beszélsz velem.
Az elnöknek vagy Billie-nek, jó! De annak, akire azt mondtad,
egy nyakon ülő orr?
- Mindegy, minek tartom. - Beírom a naptáramba.
Hal Wyler ma azt mondta, az egyetlen racionális lépés
leadni a drótot a fejeseknek, hogy elcsesszük valaki karrierjét,
puszta törtetésből.
Boldogabb voltam?
Hal előtt?
Hú, baszki! Nem is emlékszem.
Én sem.
Szerintem nem voltál az.
De most szomorúbb vagy.
Hát ja.
A közepe jó volt.
Az rohadt jó volt.
Én komolyan elhittem, hogy meg tud változni.
Én sokat változtam. Ő meg semmit.
Mi az?
Édesem, én a te pártodon állok. Mindig.
És ha nem ott állnál, mit mondanál?
Ha Hal mellett állnál. Komolyan.
Elvárod, hogy rendes legyen,
de amikor az, azt te nem látod.
Észre sem veszed.
Néha aggódom, hogy...
ez neked nem jön be.
Hogy nem is szereted,
amikor jó.
Ébren vagy?
Nem.
Igazad van.
Szólnunk kell Ganonnek.
Tényleg?
Igen.
De nem nekem kéne.
Hanem neked.
Miért?
Tiszta nyilvános imidzs kell.
Alelnök akarok lenni.
Ilyen kibaszott szexi nőt még sosem láttam.
- Ugye? - Veszettül dögös vagy.
Tudom!
Nem akarlak megríkatni.
Jó.
Nem muszáj csevegnünk.
Vágom, hogy nem akarsz újra összejönni.
Idővel kezdem felfogni, mit akarsz.
- De elmondanám... - Jézusom!
Nem, szeretném elmondani,
hogy azért szakítottunk, mert te rettegsz a kapcsolatoktól.
Egy bizonyos elmélet szerint azért, mert hibáztam, de ez baromság.
Bedobtam egy csavart, mire te leléptél!
Félsz az elköteleződéstől.
És mint barát, mint valaki, akinek fontos vagy,
szimplán mint ember,
javaslom, hogy oldd meg, ha nem akarsz egyedül meghalni.
Azt nem kívánom neked.
Oké, értem, miért nem munkahelyi téma ez.
Helló!
Halnek fel kéne hívnia a külügyminisztert a követségi védett vonalról.
- Tudna... - Igen.
Nem hiszem, hogy átugrunk Ázsiába,
de vesse fel neki, lássuk, mennyire fontos neki az ügy!
Nem sétálunk egyet?
Mobilt! Bezárjuk, vagy jó lesz a fakkban?
Nekem mindegy.
- Howard! - Igen. Üdv!
Már felhívtuk Ganon úr irodáját, most végez egy meetinggel, és jön is.
Itt maradna még egy kicsit?
Igazából lenne még egy kérésem.
Állítólag Margaret Thatcher is ide járt elmélkedni.
- Körbe-körbe járkált. - Igen?
A személyzet szerint látták a szellemét, ahogy rója a köröket.
Kate, biztosítania kell afelől, hogy senkinek sem mondja el.
- Hogyne. - Nem hősködik sajtótájékoztatókon...
Nem mondom el senkinek.
- Itt is van. - Köszönöm.
Uram, Hal Wyler nagykövet van a vonalban.
- Üdv! - Jó reggelt!
Elnézést a zavarásért.
Nagykövet asszony, én megtartanám az állásomat.
- Ezt megértem. - Tehát ne hajszolja tovább!
Nem fogom.
Biztos ebben?
- Az hajszolt engem. - Akkor ennyi volt?
- Lemondott minden alelnöki ambíciójáról? - Igen.
Akkor mi ez a konty?
Hol a mobilom? Adja a mobilomat!
- Itt tilos a mobil. - Hívják a nagykövetet!
Megkérdezné Alysse-t, hogy a nagykövet elérhető-e?
Hívja fel a nejemet!
- Ez nem az én döntésem. - Hát igaz!
- De nem is az öné. - Ez hatalmas megkönnyebbülés.
- Utálom, ha bepaliznak. - Senki nem teszi.
Annyira, hogy hiába csak egy törtető suttyó
nyomul az állásomra, szívből örülök, hogy kiderült.
Nekem nem kell az állása!
Próbáltam elkerülni, mint a pestist!
De ha az elnök felkér, hogy szolgáljam, igent mondok.
Nem! Ez helytelen válasz! A helyes a nem!
Ha ön nincs eléggé képben, a jelenlegi alelnök meg igen,
akkor nyilván az elnök szorongásából ered a leváltás.
Vagy abból a félreértésből,
hogy ha megrázza a hógömböt, akkor minden megváltozik!
Ilyenkor nemet mond az amerikai elnöknek is!
Értem, nehéz helyzetbe került, ami szörnyen komplikált volt.
Még csak nem is volt az.
Ön ugyanezt tette volna.
Talán igen.
Ürülök, hogy nem voltam az ön posztján.
Akkor most mi a faszért pályázik rá?
Nagykövet asszony! Elnézést, de Mr. Wyler keresi önt.
Azt mondja, sürgős.
- Tényleg? - Kate?
Közöltem Penn-nel, hogy kell a melója, folytatást vár.
- Kate, elcsesztem. - Mit csináltál?
Gondoltam, jobb így,
hátha Ganon a hasznára fordítja...
Hal! Mit műveltél?
Nem Ganonnel beszéltem, hanem az elnökkel.
A kurva életbe már!
Kate! A dolog...
- Mi az? - A dolog nagyon felzaklatta.
Ezt hogy érted?
Meghalt, Katie.
Az elnök halott.
Asszonyom!
Grace Penn az elnök.
A feliratot fordította: Büki Gabriella