Låt mig vara! Jag har inte gjort nåt fel!
Va? Du har gjort allt fel!
Den här vägen!
Det här kommer att hemsöka mig!
Skynda dig!
Genskjut henne!
-Där borta! -Var?
Där borta!
Okej, gå dit!
-Fortsätt! -Jag såg att hon gömde sig!
Den här vägen!
Här!
Kom nu! Hon får inte komma undan!
Kom igen, Sirisco.
Misia!
Den här vägen!
Jacopo!
Mamma!
-Mamma! -Jacopo!
-Mamma! -Jag är här.
Mamma!
Vänta.
-Mamma. -Mår du bra?
-Ja. -Är du skadad?
Nej. Bara rädd.
Du då? Är du skadad?
Jag har bränt mig och jag skäms.
Det här är på grund av min vänskap med Tindaro.
-Nej. -Jag svek dig.
Okej.
Titta bakom dörrarna.
Det finns många dörrar.
Oj, vilket ställe.
Hon kan vara var som helst.
Det är jättefint.
Tack. Och Pampinea förstör det.
Det byggdes av benediktinermunkar, och nu är det fullt av hennes hattar.
En del är lite överdrivna. De flesta är överdrivna!
Är hon kvinnan du pratade om?
Ja. Det betyder mycket för mig att du lyssnade.
Tack så mycket.
Vi måste hitta henne och göra oss av med henne.
Sedan kan vi ta del av den här underbara villan tillsammans.
Och göra som adeln gör.
Vi kan dricka vin och berätta historier om förtappade kvinnor!
-Och perversa munkar. -Ja.
Då så. Håll ögonen öppna.
Men se upp.
Hon förhäxar en, för hon är en vacker kvinna.
Sätt igång!
-Vart? -Den här vägen.
Min vän, jag trodde att du var död.
De där vidriga legoknektarna dödade mig nästan.
Licisca var en riktig ragata, och jag tänkte:
"Var är Misia när man behöver henne?"
-Det är så konstigt att du är Filomena. -Nej, det är logiskt.
Jag är så glad att se dig.
Jag har saknat dig så.
Jag har saknat dig också, din klumpeduns.
Tack, din knasfia.
Vi måste hitta Pampinea innan de gör det.
Hon skulle bränna Stratilia på bål. De kanske borde hitta henne.
-Jag kan inte låta dem skada henne. -Kan inte, eller vill inte?
Berätta vad jag har missat.
Stratilia!
Min pojke, du är oskadd.
Du har en krigares hjärta, som jag trodde.
Stratilia, jag ville berätta en sak.
Jag förstår varför du tackade nej till mitt frieri vid bålet.
Du var ganska upptagen.
Men att se dig i fara gjorde mig fast besluten att se till att du är trygg.
Jag är en förmögen man. Jag kan skydda dig.
Och det finns, som du vet,
ett starkt erotiskt band mellan oss.
Så nu frågar jag…
…lugnt och sansat…
Då så.
Är du skadad?
Har den rödhåriga ragatan skadat dina dyrbara ben?
Vi behöver en doktor.
Hämta Sirisco. Han kan skicka bud för att få hit en doktor.
Resurserna är oändliga i det här fallet.
Sluta prata.
-Sluta prata? -Du pratar jämt.
-Min älskade… -Snälla, sluta prata.
Kom.
-Stratilia, var är Dioneo? -Död.
-Död? -Död.
Herregud.
-Fan också. Vad ska jag ta mig till? -Jag vet inte. Hejdå.
Nej, snälla. Jag har ett väldigt djupt sår.
-Snälla, hjälp mig. -Jag kan, men jag ska inte.
-Va? Varför inte? -Jag och min son ger oss av för gott.
-Gör vi? -Ja.
-Vart ska vi ta vägen? -Någon annanstans.
Snälla. Jag dör här utan din hjälp, och jag måste ta mig härifrån.
Jag vill också ge mig av.
Mamma, var snäll.
Nej, jag sätter aldrig mer adeln framför oss, Jacopo.
Hon är inte adlig, hon är en tjänare.
Uppmärksamt.
Okej. Gå till stugan och packa våra saker.
Jag tar hand om henne. Vi ger oss av vid soluppgången.
-Får jag leka med Tindaro först? -Nej.
Lägg dig på bordet.
Det här kommer att kännas fruktansvärt.
Jag önskar att jag hade sett förfallet.
Var det skönt att se Ruggiero och hans galningar få vad de förtjänade?
Ja, det var det.
Vänta!
Va?
-Ruggiero är där inne. -Lever Ruggiero?
Sa du inte att alla dog av pesten?
-Nej. -Han lever inte eller alla dog inte?
Båda.
Vad är det som pågår?
Pampinea…
Pampinea vad?
Hon bad mig döda Ruggiero.
Gjorde du det?
Ja. Typ.
Mestadels.
Ja, jag gjorde det.
-Fick hon dig att mörda? -Han var där, så det behövde göras.
Nej, det behövdes inte.
Du verkar vara i obalans. Din blick är dunkel.
Kom igen.
Den ser ut som den alltid har gjort.
Och jag är samma Misia.
Ombord på Brassy Saint Fanns en man vid namn Ivy
Och när han log…
Jag vet att du älskar henne, men du måste lämna henne.
Jag ska hjälpa dig. Hon är en hemsk människa.
Jag tillåter ingen lojalitet mot henne.
Vad händer om du inte skär bort rötan?
-Jag klarar mig. -Nej.
Du blir utplånad, krossad.
Fan också.
Jag vill skära bort henne. Det känns som om jag kvävs.
Hjälp mig, snälla.
Jag vill att du ska vara fri.
Du kan bli fri.
Jag känner mig fri när jag är med dig.
Pampinea? Pamp…
Kolla här. Det finns en garderob i hörnet. Pampinea?
Är hon där?
-Ja. -Menar du det?
Aha, du menar Neifile, din hustru…s kropp.
-Ja. -Jag beklagar.
Jag ljög.
-Vad? -Innan hon dog.
Kan jag göra det ogjort nu?
Jag vet inte riktigt.
Hjälper du mig att begrava henne?
Jag klarar det inte själv.
Ja, jag hjälper dig, Panfilo.
Så fort jag hittar Pampinea
och kastar ut henne genom ett fönster!
-Vrålet var för hennes skull. -Jag förstår.
Du kanske kan be under tiden. Hon verkade tycka om sådant, inte sant?
Här är mina nya vänner. De bor här nu, som jämlikar.
-Kan hon vara i väggarna? -Var som helst.
Hon är liten, hon ryms i ett stort krus. Skynda på nu.
Håll utkik efter stora krus.
Käre Allsmäktige Fader…
Jag vet att jag sa att jag inte trodde…
…men jag tar emot all nåd Du kan ge mig.
Minsta lilla smula.
Jag står inte ut med den här sorgen,
ilskan, skuldkänslorna.
Hjälp mig.
Neifile, hjälp mig.
Tyst med dig.
Jag har inte ens börjat. Andas, gumman.
Vad gör fjädrarna?
Skaften täcker pilspetsens hullingar så att de inte gräver sig in.
-Jaha. -Det svåra är att hitta hullingarna.
Andas in, två, tre…
Var lärde du dig det här?
Leonardo sköt sin favorithund och jag tog på mig att rädda henne.
Han kommer att avsky vad de har gjort med stället.
Leonardo har varit död i veckor.
Jag måste härifrån.
-Nu så. -Helvete!
Den första är värst.
Din son är jättefin.
Ja, min Jacopo. Leonardo var hans far.
Det är…
-Det är överraskande. -Ja.
Prata mer. Berätta om din affär med den sabla adelsmannen.
-Herregud. -Okej. Det började bra.
Leonardo var väldigt romantisk när han var på humör.
Han sa att han älskade mig. Det är pinsamt att jag gick på det så länge.
Tills det stod klart att han inte brydde sig.
Sedan kom Jacopo och jag blev kvar.
-Var ni ett par när han dog? -Inte på flera år.
Jag sov inte ens i huset. Men han var generös.
Han sa att han skulle ge Jacopo allt som var hans.
-Villan kan bli hans. -Det betyder inget nu. Han är död.
Om det nånsin betydde nåt.
-Okej. -Få bort piljäveln!
-Du får prata, okej? Prata på. -Visst.
Filomena är tydligen min syster.
Hon visste det, och behöll mig som sin tjänare.
Så du är också adlig.
Inte mer än din son.
Hela mitt liv har jag skurat golv åt min far och mina systrar
medan de visste vad jag var och var nöjda med det.
Jag sov på smutsig vass medan de skrattade och sov i dunbäddar.
-Skrattade de medan de sov? -Åt mitt lidande och min förnedring.
Adelsmän.
Folk.
Jag ville tro att Tindaro var bättre än Leonardo,
att det skulle bli annorlunda nu.
Men den enda skillnaden var att hans litenhet och själviskhet
var mycket mer uppenbar.
Jag njöt av makten, men jag gillar inte personen.
Tindaro betyder inget för mig.
Inte för mig heller.
-Fan ta dem allihop, då. -Fan ta dem.
Så där. Du överlever.
Tror jag.
Kom bara ihåg att hålla benet högt och vila tills du ger dig av.
Tack för att du tar hand om mig.
Det är en dumhet jag inte slipper undan.
Ta mig, döden.
Må Stratilia hitta mig och gråta.
Jag tänkte på dig när jag var där ute,
och du höll mig varm.
Jag gillar dig.
Jag vet.
-Jag känner mig fri. -Fan ta Pampinea.
Fan ta Pampinea.
-Arriguccio, tittade du på vinden? -Inga spår av henne där.
-Det finns tre vindar. -Jag räknade till fyra.
Jag tänkte att vi kan kolla köket tillsammans
och samtidigt äta en bit av maten du utlovade.
Hur ska man kunna äta nu? Snälla. Pampinea kanske tittar på oss just nu!
Jag påminner om att vi svälter.
Sirisco, får jag tala fritt?
-Som en vän? -En kär vän.
Du kanske har låtit den här kvinnan påverka dig lite väl mycket.
Kom hon åt dig?
-Nej. -Betalar hon dig?
-Nej. -Jo då.
-Nej. -Spindel!
Nej, min vän. Lugn, hon kan inte skada dig längre.
Hon utnyttjade mig.
Hon fick mig att tro att hon väntade mitt barn.
-Hon är din älskarinna. -Ja.
Hon älskade det här.
Herregud.
Hon gör mig tokig igen.
-Nej, Sirisco. -Du har rätt, det är meningslöst.
Hon har ingen makt över oss.
Ska vi hämta lite mat då?
-Låt oss frossa. -Ja.
Vi ska trycka i oss. Kom nu.
Kom.
-Måste vi ge oss av? -Ja.
-Får Tindaro följa med? -Nej.
Jag förlorar min första vän när jag precis hittat honom.
-Han är inte din vän. -Jo.
Jag är ledsen, älskling. Du får hitta en ny.
-Vart ska vi? Vet du ens det? -Nej, det gör jag inte. Okej?
Jag vet snart.
-Fina damen sa att villan är min. -Det är den inte, för vi var inte gifta.
I deras ögon är du en bonde. Du är ingenting, ett snäpp över smuts.
-Hur kan du säga så? -Jag är också det.
Det är inget dåligt, det är bara där världen har placerat oss.
Jag är glad att vi är de vi är.
Hon sa att villan tillhör mig, och hon är rik.
Tänk om allt det här är vårt?
Det skulle kunna vara vårt.
Saker kan vara våra.
Ja.
Om vi tar dem.
Broder, är du sjuk?
Nej.
Jag borde vara det.
Vilken sorts man klarar inte ens att ta livet av sig?
En svag man, antar jag.
Ja, precis.
Det är vad jag är.
En svag man.
Jag känner mig platt.
Tom.
Jag också.
Trots min hövliga vädjan,
har jag förlorat den enda kvinnan jag nånsin älskat…
…romantiskt.
Hon lever åtminstone.
Neifile lämnade mig.
Jag har ingen…
…och det är mitt fel.
Jag kunde ha låtit henne bli nunna.
Vi behövde inte ha gift oss.
Jag är lika ensam som du.
Nej, det är du inte.
Det är jag visst.
Jag fann en kvinna som jag beundrar, inte bara som objekt, utan som människa.
Och den människopersonen kommer aldrig att älska mig.
Hon är i princip död.
Mitt öga.
Aj.
-Min förbannade fästman. -Före detta fästman.
Du ser ut…
Som en uppenbarelse?
Jag tänkte säga att du ser förstörd ut.
Men…
…ja, som en uppenbarelse.
Älskade jag inte henne väl?
Du älskade henne väl, men på fel sätt.
Förlåt att jag älskade dig också fel.
Men du älskade väl inte mig?
Jag trodde det.
Kanske inte, med tanke på hur lätt det blev till hat.
Tja, jag har blivit älskad fel under en hel livstid.
Eller inte alls.
När solen går upp ska jag kapa alla band.
-Vad betyder det? -Jag ska göra det själv.
Självständighet är det största privilegiet.
Jag ska ta den själv.
Låter det inte gudomligt?
Nej.
Inte alls.
Det mest gudomliga är att ha någon värd att älska.
-Ska jag hoppa i vallgraven? -Nej.
När pesten är över kan du bo med mig i Florens.
Som din tjänare?
Som min vän.
Jag vill nog inte ha fler tjänare.
Det är det tokigaste jag har hört.
Att inte jobba.
Vad ska du göra då?
Du jobbar inte för Pampinea längre.
Du har rätt.
Det gör jag inte.
Ja.
När vi ger oss av härifrån behöver du aldrig se henne igen.
Just det.
Övertygelse är kraftfullt, och vi har den.
Villan var din fars, så den är din. Om någon misstycker kan de prata med mig.
-Mamma! -Jag avskyr de där blommorna.
Jag tar villan.
-Får jag följa med? -Dra åt helvete.
Kul för henne.
Det ser så coolt ut. Du ser ut som den fina damen.
Jag är mycket vackrare än Pampinea.
Då så, jag är klar.
Andreoli.
Herregud, vad har hänt dig?
De slog mig.
Vad hände med dig?
Dog hon?
Jag beklagar.
Jag ljög för henne på slutet,
och hon märkte det.
Vi hade just lovat att inte ljuga mer.
Det gjorde henne rädd.
Hon var rädd när hon dog.
Det gör så ont. Jag kan inte komma över det.
-Vad vill du att jag ska säga? -Sanningen.
Hon är död.
Och?
Din förlust gör dig inte unik.
Alla har lidit.
Jag har lämnat dödsbud hundra gånger.
Och jag en av många stiliga budbärare.
Det är hemskt och du blir aldrig densamma.
Det är hemskt…
…och jag blir aldrig densamma.
Ja.
Det är sanningen.
Jag kanske kan muntra upp dig med fler dåliga nyheter.
Har du en kopia av Avianus fabler?
-Kan du läsa? -Nej.
-Man kan vara intresserad av en bok ändå. -Ja, det är sant.
Leonardo hade ett fint bibliotek som du gärna får utforska.
Det är väl ditt nu, antar jag.
Ta henne!
Oj.
Stratilia.
Du ser glansig ut.
Sirisco, jag tar villan.
Den tillhör Jacopo och jag är hans mamma.
Du kan stanna kvar som fogde.
Ska du ta villan?
Jacopo är arvtagaren. Det är så det är.
Är det? För villan tillhör inte någon.
Leonardo är död.
Vi borde dela på villans resurser. Den borde styras av folket.
Jacopo är folket.
Jag är folket.
Det är min tur.
Herregud.
Vi har en ny ragata på halsen.
Vänner? Kom nu, semestern är över.
-Hej, Panfilo. Kom och sätt dig. -Jag har hemska nyheter.
Legoknektar är på väg.
Legoknektarna? De som gjorde det här?
Hon klagar på sitt ben.
-Hur lång tid har vi? -Kanske några timmar.
Budbäraren sa att de är på väg.
Han sa till dem att villan skyddas av riddare i rustning.
-Det är inte sant. -Han vet det. Han köpte oss lite tid.
Tysta nu. Licisca, jag kräver mer information.
Hur många är de? Är det möjligt att de är starkare än mig?
Det är en liten armé.
Vi har tur som är här. Villan i sig själv är väl befäst.
-Vi behöver en plan. -Vi kan muta dem.
Har Leonardo något gömt skattrum?
Vi har ju Pampineas hemgift.
Ja.
Den enorma hemgiften som hon skulle köpa hans hjärta med.
-Den skökan. -Då skulle Leonardo vara skökan.
-Skulle det funka? -Kanske.
Det måste funka.
Under tiden sätter vi ny fart för att hitta Pampinea.
-Jag har hittat Pampinea! -Va?
Pampinea, vi behöver din hemgift för att rädda villan.
Var är dina juveler?
Va? Min hemgift?
-Jag… -Våga inte…
I hennes koffert.
Den är i kofferten.
Var är den? Var är den fina väskan?
Har någon rotat i dina saker?
-Gå och sätt dig. -Det är väl soldater på väg hit?
Ta för all del hemgiften om den kan rädda oss.
Håll klaffen.
Var är Stratilia?
Jag vill be henne om ursäkt.
-Hon är ju ingen häxa. -Håll dig borta från henne.
Jag borde nog be er alla om ursäkt.
Jag fantiserade ihop kärlek,
och förlorade mig själv i lögnen för att ögonblick.
Förlorade dig själv? Du manipulerade alla här.
Jag vet. Förlåt, Sirisco.
Jag skäms.
Det är för sent.
Väskan är inte här. Hemgiften är borta.
Var är den, Pampinea?
Tog du den när Sirisco jagade dig?
Jag lovar, jag har den inte.
Du ljuger.
-Nej, jag svär. -Hon ljuger.
Sluta.
Hon kanske bara behöver lite tid att stålsätta sig innan hon berättar.
Stålsätta sig? Hon ska inte svälja en fluga.
Jag svär på vår vänskap att jag inte har den.
Vänskap?
-Lustigt att du ser Misia som din vän. -Vi är vänner.
Den här kvinnan bryr sig bara om sig själv och hur du kan gagna hennes intressen.
När du misslyckas, låtsas hon att hon inte tycker om dig mer.
Det är en lögn.
Sedan ler hon och låter dig förtjäna din plats igen, bara den här gången.
Sedan är hon på gott humör ett tag. Och du är glad för att hon är glad.
Men hon är bara glad för att hon vet att hennes system fungerar.
Du har bevisat det.
-Nej, det är mer komplicerat… -Ja, Misia.
Jag vet det för att jag är likadan.
Eller var likadan.
Nej, Misia.
Det är inte sant.
Snälla Misia,
bryt dig loss från den här kvinnan.
Du vet att jag älskar dig.
Tja, hon är inte till någon nytta utan sina juveler, så…
…för bort henne.
-Du är värdelös. -Dags att ta farväl, ers nåd.
-Nu går vi. Adjö. -Nej!
Sirisco, kanske en av dina fattiga vänner hittade min hemgift.
Vad sa du nu?
Jag klandrar dem inte.
Det ligger i deras natur. De kunde inte låta bli.
Du måste komma så långt bort härifrån som möjligt.
Du kan inte köra ut mig.
Vem tror du att du är?
Vem tror jag att jag är?
Är det inte uppenbart?
Sirisco, det där är en kniv.
Jag är den du har väntat på.
Din älskade vicomte Leonardo.
Jag är äntligen här.
Jag distraherades av venetianska horor, men jag är här nu.
Jag är här och redo att lära känna min nya brud.
Jag ska suga ut henne.
Men vet du vad jag behöver först?
Hemgiften.
Min betalning. Det enda skälet till att jag valde dig.
Titta på dig.
Var är de?
Visa mig juvelerna.
Jag har dem inte.
-Hjälp, Misia! -Dags att gå!
Jag vill inte! Misia, hur kunde du?
-Misia! -Sluta!
-Låt dem inte kasta ut mig ensam! -Ett ögonblick, Sirisco.
-Jag klarar mig inte utan dig! -Snälla.
-Sluta! -Nu räcker det!
-Farväl, Pampinea. -Nej.
Du kommer att klara dig fint på egen hand. Precis som vi.
Misia, lyssna på mig. Snälla.
Adjö.
Ni suger!
Då så. Det kommer att bli annorlunda här.
Sirisco, allihop,
det är dags att vi uppmärksammar någon som förtjänar det.
Neifile.
Kom.
Tack.
Mina vänner…
Jag kom hit för att undfly sanningen.
För att köpa mig tid med trevliga förströelser.
Semester.
Men semestern var flyktig, som alltid.
Och nu
finns bara sanningen kvar.
Neifile, utan dig…
…är jag vilse.
Jag höll om min syster när hon dog.
Precis innan hon dog
kunde hon inte se.
Och i den stunden
svek mina egna ögon mig så illa att jag ville ta hennes plats.
Fiammetta.
Hon städade eldstäderna åt mig när jag var för trött.
Jag hade Lisabetta.
Och Carlotto.
Luigi, Antonio,
Freduccio.
Rambaldo.
Scarlata och Tedaldo.
Och min mor, Caterina.
Hon dog ju vid min födsel.
Min hjärna var så stor att den tog livet av henne.
Och Dioneo.
Min farbror mötte döden stående, vilket…
…gjorde mig ledsen.
Han brukade ge mig örfilar, men han var ändå vänlig mot mig.
Lupetta.
Hon var vacker och vänlig.
Hon hade stora fötter.
-Förbannade pest. -Åh, nej.
En häst sparkade henne.
Min Lucia.
Hon hatade mig till sitt sista andetag.
Jag förstår det.
Parmena.
Min duva.
Violetta.
Lauretta.
Mamma.
-Eduar… -Pappa.
Du, Licisca.
Vänta.
Vill du prata om honom?
-Jag vill inte prata med dig. -Förlåt.
Jag ljög för att pappa bad mig att ljuga.
Ingen del av mig kan förlåta dig.
Vi måste försöka. Vad är meningen med familj
utan deras villkorslösa kärlek?
Ska jag behandla dig som familj?
När tänkte du göra detsamma?
Sannerligen inte alla de år jag skrubbade skit ur dina pottor
och tvättade dina bajsfläckiga kläder.
Som om jag alltid var bajsig.
Du behöver aldrig göra svåra saker, jag gör dem. Det är skillnaden mellan oss.
Gör jag aldrig svåra saker? Befängt.
Vad har du gjort för någon annan?
Jag kritiserade Pampinea för Misias skull.
Visst. Vad har du någonsin gjort för mig?
Jag räddade ditt liv.
När gjorde du det?
Jag sa att pappa var död
så att vi inte skulle bli sjuka och dö. Det räddade oss.
Vad menar du?
Han var död. Du sa att han var död.
Jag ljög.
Lämnade vi honom att dö helt ensam?
Han skulle förstå.
Hur kunde du?
Han skulle uppenbarligen dö, och vi också om vi hade stannat.
Jag räddade oss.
Ja. Jag glömde att vi blev räddade.
Jag vägrar att vara bunden till dig för evigt. Alltid tjäna dig, rädda dig.
Du är hjälplös, och du förtjänar att klara dig själv.
Det är det jag vill.
Jag hade inget val.
-Jag trodde att de var Leonardos. -Det finns ingen Leonardo.
Berätta för dem.
Säg att jag var tvungen att ta min hemgift.
Det är hela mitt värde.
Vänta lite.
Vart ska du med den där?
Villan ligger åt andra hållet.
Stanna! Det är min hemgift!
Ja, för fan, signora.
Helvete!
Undertexter: Lisbeth Pekkari