DECAMERONUL
Lăsați-mă în pace! N-am făcut niciun rău!
Ce? Ai făcut numai rele!
Pe aici!
Mă va bântui până la moarte!
Repede! Tăiați-i calea!
- Acolo! - Unde?
Acolo!
Bine, du-te acolo!
Nu vă lăsați!
Am văzut-o!
Pe aici!
Aici!
Nu, veniți încoace! Să n-o lăsăm să scape!
Hai, Sirisco!
Misia!
Pe aici!
Jacopo!
Mamă!
- Mamă! - Jacopo!
- Mamă! - Vin.
- Mamă! - Sunt aici.
- Mamă! - Așteaptă!
- Mamă! - Ești teafăr?
- Da. - Ai pățit ceva?
- Te simți bine? - Doar m-am speriat.
Tu ai pățit ceva?
Am arsuri și mi-e rușine. Prietenia mea cu Tindaro a pricinuit totul, e vina mea.
- Nu. - Te-am dezamăgit.
Bine.
Uitați-vă în spatele fiecărei uși!
Sunt multe uși.
Ce loc frumos!
Lighioana ar putea fi oriunde.
- E minunată vila. - Splendidă.
Da, mulțumesc.
Iar Pampinea strică tot.
A fost construită de călugării benedictini și acum e plină de pălării.
Iar unele sunt prea de tot.
Majoritatea sunt prea de tot!
Ea e femeia despre care vorbeai?
Da. Apreciez că asculți ce spun.
Mulțumesc.
Trebuie să o găsim
și să scăpăm de ea,
iar apoi putem locui împreună în această vilă minunată.
Și putem trăi ca nobilii.
Putem bea vin și putem spune povești cu femei desfrânate!
- Și călugări desfrânați. - Da.
Bine. Vă rog, fiți cu ochii în patru!
Dar aveți grijă!
Aveți grijă!
Vă va fermeca,
pentru că e o femeie frumoasă.
Haideți!
- Unde? - Pe aici.
Am crezut că ai murit.
Chiar era să mor de mâna scârboșilor de mercenari.
Licisca e o scorpie. Când am dat de greu, am zis: „Unde o fi Misia?”
- E ciudat că tu ești Filomena. - Nu, e foarte firesc.
Mă bucur să te văd.
Mi-a fost dor de tine.
Și mie de tine, poamă mică ce ești!
Mulțumesc, butuc noduros!
Să o găsim pe Pampinea înaintea lor.
A vrut să o ardă pe Stratilia pe rug. Să-i lăsăm să o găsească.
Nu-i pot lăsa să-i facă rău.
Nu poți sau nu vrei?
Mai bine povestește-mi ce am ratat!
Stratilia!
Băiete, ești teafăr.
Ai un suflet de războinic, așa cum bănuiam.
Voiam să-ți zic ceva.
Înțeleg de ce ai refuzat mai devreme cererea mea în căsătorie.
Erai prinsă cu altele.
Dar văzându-te în pericol, mi-am dorit cu disperare să-ți asigur bunăstarea.
Sunt un om bogat. Te pot proteja.
Și, după cum știi,
între noi e o legătură erotică puternică.
Te întreb acum…
când ne-am calmat…
Bine.
Ai pățit ceva? Nu.
Harpia aia roșcată ți-a vătămat picioarele? Avem nevoie de un doctor!
Jacopo, cheamă-l pe Sirisco! Să cheme un mesager, care să cheme un doctor.
Banii nu contează. Avem cu nemiluita.
Taci!
- Să tac? - Nu taci niciodată.
- Iubirea mea… - Te rog, taci!
Haide!
- Stratilia, unde e Dioneo? - A murit.
- A murit? - Da.
Aoleu!
Rahat! Ce mă fac?
Nu știu. Pa!
Stratilia, te rog, nu pleca! Sunt grav rănită.
- Te rog, mă poți ajuta? - Pot, dar nu o voi face.
De ce?
Îmi iau fiul și plecăm definitiv.
- Da? - Da.
- Și unde mergem? - În altă parte.
Te rog. Fără ajutorul tău, voi muri aici, și trebuie să plec de aici.
Nu doar tu vrei să pleci.
Mamă, ajut-o!
Nu mai pun niciodată soarta unui nobil mai presus de a noastră.
Dar nu e nobilă, e servitoare.
Bravo! Ai fost atent.
Bine. Du-te la colibă și fă bagajele!
Mă voi ocupa de ea. Dar plecăm la răsărit.
- Pot să mă joc cu Tindaro? - Nu.
Întinde-te pe masă!
Te va durea îngrozitor.
Aș fi vrut să văd cu ochii mei prăpădul!
Te-ai bucurat să vezi că Ruggiero și acoliții lui și-au primit pedeapsa?
Da.
Stai!
Ce e?
Ruggiero e acolo.
Ruggiero trăiește?
N-ai spus că au murit toți de ciumă?
Nu.
Nu trăiește sau n-au murit toți de ciumă?
Nici una, nici alta.
Ce se întâmplă?
Pampinea…
- Ce e cu Pampinea? - M-a pus să-l ucid pe Ruggiero.
Și l-ai ucis?
Da. Oarecum.
În mare.
Da, categoric… L-am ucis.
Te-a pus să-l ucizi?
Era acolo, deci a trebuit să o fac.
Nu, nu trebuia.
Pari tulburată. Ai ochii stinși.
Ce naiba!
Sunt ca întotdeauna.
Iar eu sunt aceeași persoană.
Pe vasul Sfântul Dandana Un om pe nume Ivy se afla
Și când a zâmbit…
Știu că o iubești, dar după toate astea, trebuie să pleci de lângă ea.
Te voi ajuta, e un om rău. Voi stârpi orice urmă de loialitate față de ea.
Dacă nu stârpești răul, unde ajungi?
- O să mă descurc. - Nici vorbă!
Te va distruge. O să fii pierdută.
Rahat!
Vreau să scap de ea.
Simt că mă sufoc.
Simt că mă sufoc. Te rog, ajută-mă!
Vreau să fii liberă.
Poți fi liberă.
Mă simt liberă când sunt cu tine.
Pampinea?
Pamp… Verificați aici! E un dulap în colțul din spate.
Pampinea! E aici?
- Da. - Serios?
Tu vorbeai de Neifile, de corpul ei… neînsuflețit.
- Da. - Scuze!
Am mințit.
- Ce? - Înainte să moară.
Nu pot da timpul înapoi?
Nu cred.
Mă ajuți să o îngrop?
Nu sunt în stare singur.
Da, te ajut, Panfilo.
Da.
Imediat ce o găsesc pe Pampinea
și o arunc pe geam!
Am țipat ca să mă audă.
Înțeleg.
Ai putea spune o rugăciune.
Cred că i-ar fi plăcut, nu?
Uite-i pe noii mei prieteni!
Da, acum locuiesc aici, ca egali.
- Poate fi în pereți? - Poate fi oriunde.
E mică, încape și într-o ulcea mai mare. Grăbiți-vă!
Uitați-vă după ulcele mari!
Tată Atotputernic…
Tată, știu că m-am îndoit de tine…
dar sunt gata să primesc orice fărâmă din mila Ta,
cât de mică.
Nu pot să îndur durerea,
mânia… și vinovăția.
Ajută-mă!
Neifile, ajută-mă!
Taci!
Bine.
Nici n-am început. Respiră, scumpo!
Ce faci cu penele?
Tijele acoperă lamele vârfului. Se înfig mai puțin când scot săgeata.
- Așa deci. - Cel mai greu e să nimerești lama.
Trage aer în piept! Doi, trei…
Unde ai învățat să faci asta?
Leonardo a tras în cățeaua sa preferată, iar eu am salvat-o.
N-o să-i placă ce s-a ales de locul ăsta.
E mort de săptămâni bune.
Trebuie să plec de aici.
- Bine. - Futu-i!
Prima e cea mai dureroasă.
- Ai un fiu foarte drăguț. - Da, Jacopo. Leonardo era tatăl lui.
Ce…
- Ce surpriză! - Da.
Vorbește! Mai zi-mi despre aventura ta cu nobilul cel mârșav!
- Doamne! - Bine. La început a fost frumos.
Leonardo era foarte romantic când i se aprindeau poftele.
Îmi zicea că mă iubește.
Mi-e rușine să recunosc că multă vreme l-am crezut.
Până când a devenit clar că nu-i păsa.
Când am născut, a trebuit să rămân aici.
- Erați despărțiți când a murit? - De ani buni. Nu mai dormeam aici.
Dar a fost destul de generos.
- A zis că îi va lăsa totul lui Jacopo. - Vila i-ar putea reveni.
Vorbele lui nu mai au valoare acum. Nu că ar fi avut vreodată.
- Gata. - A dracului săgeată!
- Vorbește tu! Haide! - Bine.
Am aflat că Filomena mi-e soră
și, cu toate că știa, a preferat să îi fiu servitoare.
- Deci ești și tu de viță nobilă. - Atât cât e și fiul tău.
Toată viața am curățat podelele tatălui meu și surorilor mele,
iar ei erau mulțumiți, deși știau cine sunt.
Eu dormeam pe paie murdare
în timp ce ei dormeau în puf și râdeau.
- Râdeau în somn? - Râdeau de suferința și umilința mea.
Nobilii!
Oamenii!
Am vrut să cred că Tindaro e mai bun decât Leonardo,
că lucrurile vor sta altfel.
Dar singura diferență e că micimea și egoismul lui sunt mult mai evidente.
Mi-a plăcut să am putere asupra lui, dar nu îl plac.
Nu dau doi bani pe el.
Nici eu.
- Să-i ia dracu' pe toți! - Să-i ia dracu'!
Bun. Vei supraviețui.
Așa cred.
Nu uita să ții piciorul sus și odihnește-te până pleci!
Mulțumesc că ai avut grijă de mine.
Îmi e greu să mă abțin.
Ia-mă, moarte!
Fie ca Stratilia să mă găsească și să plângă!
Cât am fost plecată,
m-am gândit la tine,
iar asta m-a încurajat.
Îmi placi.
Știu.
- Mă simt liberă. - La naiba cu Pampinea!
Da!
- Arriguccio, ați căutat și în poduri? - Nici urmă de ea.
- Sunt trei poduri. - Eu am numărat patru.
Sirisco, mă gândeam să o căutăm împreună în bucătărie
și, cât suntem acolo, să mâncăm ceva, cum ne-ai promis.
Cum să mănânci într-un moment ca ăsta?
Pampinea ar putea fi cu ochii pe noi!
Îți reamintesc că suntem lihniți.
Sirisco, pot să-ți vorbesc? Ca prieten?
Un prieten de nădejde.
Poate că îi acorzi prea multă atenție acestei femei.
Te-a îmbrobodit?
- Nu. - Te-a mituit?
- Nu. - Ba da.
- Nu. - Lighioană!
Calmează-te, prietene! Nu-ți mai poate face rău.
M-a folosit. M-a mințit, m-a făcut să cred că e însărcinată cu copilul meu.
- E iubita ta. - Da.
Îi plăcea chestia asta.
Doamne!
Iar pic de prost din cauza ei.
- Sirisco, nu! - Ai dreptate, n-are rost.
- N-are nicio putere asupra noastră, nu? - Mergem să mâncăm ceva?
- Hai să ne îndopăm! - Da.
Să ne ghiftuim. Haideți!
Veniți!
- Trebuie să plecăm? - Da.
- Tindaro poate veni? - Nu.
Mi-am făcut și eu un prieten și deja trebuie să-l pierd?
- Nu e prietenul tău. - Ba da.
Îmi pare rău. O să-ți faci alt prieten.
- Știi măcar unde mergem? Cât de departe? - Nu, nu știu.
Dar o să știu.
- Doamna a zis că vila îmi aparține. - Nu, pentru că nu eram măritată cu el.
În mintea lor, ești un țăran. Ești aproape totuna cu glodul.
- De ce spui așa ceva? - Așa sunt și eu.
Nu e un lucru rău. E ceea ce ne-a fost rânduit.
Eu sunt mulțumită.
A zis că vila e a mea. Și ea e bogată.
Dacă toate astea sunt ale noastre?
Lucrurile pot fi ale noastre, nu?
Lucrurile pot fi ale noastre. Da.
Dacă le luăm.
Frate, ești bolnav?
Nu.
Ar trebui să fiu.
Ce fel de om nu e în stare nici să se sinucidă?
Unul slab, presupun.
Da, exact.
Exact asta sunt.
Un om slab.
Mă simt secat.
Gol.
Și eu la fel.
În ciuda declarațiilor mele, am pierdut-o pe singura femeie pe care am iubit-o…
ca bărbat.
Măcar ea e încă aici.
Neifile m-a părăsit.
Nu am pe nimeni…
și e vina mea.
Puteam să o las să fie călugăriță.
Nu trebuia să mă însor cu ea.
Sunt la fel de singur ca tine.
Nu… nu ești.
Ba da.
Am găsit o femeie pe care o admir,
nu doar ca pe un obiect, ci ca pe o persoană.
Iar acea persoană nu mă va iubi niciodată.
Practic, e moartă.
Ochiul meu!
Logodnicul meu.
Fost logodnic.
Ești…
O apariție?
Nu, voiam să zic că ești cam distrusă.
Dar…
da, ești o apariție.
Nu am iubit-o destul?
Ai iubit-o destul, dar n-ai iubit-o cum trebuie.
- Nici pe tine nu te-am iubit cum trebuie. - Nu m-ai iubit cu adevărat, nu?
Eu credeam că te iubesc.
Deși poate că nu, la cât de ușor am trecut la ură.
Am avut parte doar de oameni care nu m-au iubit cum trebuie.
Sau poate că nu m-au iubit deloc.
Când răsare soarele, o să îi las în urmă pe toți.
- Adică? - O să dau piept cu viața singură.
Independența e cel mai mare lux.
O să văd doar de mine.
Nu ți se pare divin?
Nu.
Deloc.
Divin e să fii cu cineva care merită să fie iubit.
- Să mă arunc în șanțul ăsta? - Nu.
Când se termină ciuma, poți veni să locuiești cu mine la Florența.
Ca servitoare?
Ca prietenă.
Nu mai vreau servitori.
N-am mai auzit asemenea bazaconie.
Să nu muncesc.
Și ce vei face?
Nu vei mai lucra pentru Pampinea.
Ai dreptate.
Așa e.
Da.
După ce plecăm de aici, nu va trebui s-o mai vezi.
Da.
Știm că dreptatea e de partea noastră.
A fost vila tatălui tău și acum e a ta.
Cine nu e de acord va avea de-a face cu mine.
- Mamă! - Urăsc florile alea.
Revendic vila.
- Pot să vin și eu? - Du-te naibii!
Bravo ei!
Ce bine îți stă! Arăți ca doamna aceea.
Sunt mult mai frumoasă decât Pampinea.
Sunt gata.
Andreoli!
Doamne, ce ai pățit?
M-au bătut.
Tu ce ai pățit?
A murit?
Îmi pare rău.
Am mințit-o la sfârșit,
dar și-a dat seama.
Și tocmai ne promiseserăm să nu mai mințim.
Și asta a speriat-o.
A murit speriată.
Sunt atât de îndurerat, că mă simt copleșit.
- Ce vrei să-ți spun? - Adevărul.
A murit.
Și?
Nu ești singurul care pierde pe cineva.
Toți am suferit.
Am dus vestea morții de o sută de ori.
Și sunt doar unul dintre mesageri.
E groaznic și nu-ți vei reveni niciodată.
E groaznic…
și nu-mi voi reveni niciodată.
Da.
Ăsta e adevărul.
Poate te înveselesc cu niște vești și mai proaste.
Ai Fabulele lui Avianus?
Știi să citești?
Nu, dar pot fi totuși interesat de o carte.
Într-adevăr.
Vicontele avea o bibliotecă frumoasă. Puteți arunca o privire.
E a voastră acum.
Prindeți-o!
Stratilia!
Ce dichisită ești!
Revendic vila. E a lui Jacopo, iar eu sunt mama lui nemăritată.
Poți fi în continuare vechil.
- O revendici? - Jacopo e moștenitorul. Așa e orânduiala.
Oare? Vila nu aparține nimănui.
Leonardo a murit.
Ar trebui să împărțim resursele. Vila trebuie să aparțină celor din popor.
Jacopo e din popor.
Eu sunt din popor.
E rândul meu.
Doamne Sfinte!
Ne-am pricopsit cu altă scorpie.
Prieteni! Vacanța s-a terminat.
Panfilo, vino să stai cu noi!
Am vești foarte proaste.
Vin mercenarii.
Mercenarii care mi-au făcut asta?
Se tot plânge de picior.
- În cât timp ajung? - În câteva ore.
M-a anunțat mesagerul Andreoli.
El le-a spus că vila e păzită de cavaleri înarmați.
- Nu e adevărat. - Știe. Le-a spus ca să câștigăm timp.
Liniște! Licisca, dă-ne mai multe informații!
Câți mercenari sunt? E vreo șansă să fie mai puternici decât mine?
E o mică armată.
- Avem noroc, vila e bine fortificată. - Ne trebuie un plan.
- Îi putem mitui. - Da.
Sirisco, Leonardo are vreo cameră cu comori ascunse?
Avem zestrea lui Pampinea.
Da.
Zestrea enormă cu care spera să-l cucerească pe Leonardo. Târfa!
Atunci, Leonardo era târfa.
- Merge cu ei? - Poate. Sunt corupți.
Trebuie să meargă.
Iar noi ne vedem de misiunea noastră de a da de Pampinea.
- Am găsit-o pe Pampinea! - Ce?
Pampinea, avem nevoie de zestrea ta pentru a salva vila.
Unde sunt bijuteriile?
- Ce? Zestrea mea? Eu… - Să nu îndrăznești…
E în ladă.
În lada de zestre.
Unde e?
Unde e geanta fistichie?
Ți-a umblat cineva prin lucruri?
Du-te și stai jos!
Vin soldați aici, nu?
Dacă zestrea ne poate salva, luați-o!
Taci!
Unde e Stratilia?
Îi datorez scuze.
- Sigur că nu e vrăjitoare. - Nu te apropia de ea!
Vă datorez scuze tuturor, nu-i așa?
Negăsind iubirea dorită, am inventat-o. Iar minciuna m-a făcut să-mi pierd firea.
Ți-ai pierdut firea? Ai manipulat pe toată lumea din camera asta.
Știu.
Îmi pare rău, Sirisco.
Mi-e atât de rușine!
E prea târziu.
Geanta nu e aici. Zestrea a dispărut.
Unde e, Pampinea?
Ai luat-o de aici când te căuta Sirisco?
Jur că nu o am.
Minți!
- Jur că spun adevărul. - Minte.
Încetați!
Poate are nevoie să se pregătească înainte să ne spună.
Să se pregătească? Nu înghite un gândac.
Jur pe prietenia noastră că nu știu unde e.
Prietenie?
- I-auzi, o consideri încă prietena ta. - Suntem prietene.
Misia, pe ea o interesează doar să o ajuți să-și atingă țelurile.
Dacă dai greș în vreun fel, se preface că i-ai căzut din grații.
E o minciună.
Apoi, zâmbește și îi reintri în grații doar de data asta.
O vreme, e binedispusă.
Și tu te binedispui fiindcă și ea e binedispusă.
Dar ea e binedispusă doar fiindcă știe că metoda ei funcționează.
Ai dovedit-o.
- Nu, e puțin mai complicat… - Ba da, Misia.
Știu pentru că și eu sunt așa.
Sau eram așa.
Misia, nu!
Misia, nu e adevărat.
Misia, te rog,
pleacă de lângă femeia asta!
Misia, știi că te iubesc.
Presupun că nu ne e de folos fără bijuterii, deci…
Luați-o de aici!
- Ești de prisos. - E timpul să ne luăm adio.
- Hai! - Sirisco, nu!
- Adio! - Nu!
Sirisco, poate că a găsit zestrea unul dintre prietenii tăi sărăntoci.
Ce ai spus?
Nu îi condamn.
Stă în firea lor. Nu s-au putut abține.
Trebuie să pleci cât mai departe de aici!
Nu mă poți da afară.
Cine te crezi?
Cine mă cred?
E limpede, nu?
Sirisco, ăla e un cuțit.
Sunt cel pe care îl așteptai.
Dragul tău viconte Leonardo.
Am ajuns, în sfârșit.
M-am luat cu niște târfe venețiene, dar m-am întors.
Am sosit și sunt gata să fac cunoștință cu mireasa mea.
Și să o sec de energie.
Dar mai întâi, știi ce vreau?
Zestrea.
E răsplata mea. Sincer, e singurul motiv pentru care te-am ales. Uită-te la tine!
Unde sunt?
Dă-mi bijuteriile!
Nu le am.
- Misia, ajutor! - E timpul să pleci!
Misia, nu vreau să plec!
Misia, cum ai putut?
- Misia! - Stai!
- Misia! - Încetează!
Nu-i lăsa să mă dea afară!
- Sirisco, stai puțin! - Nu mă descurc fără tine.
Te rog.
- Termină! - Ajunge!
- Adio, Pampinea! - Nu!
Știu că te vei descurca și fără noi. Cum ne vom descurca și noi.
Misia, ascultă-mă! Te rog.
Te rog.
Adio!
Sunteți niște mizerabili!
Gata. De acum, vom schimba regulile.
Sirisco! Oameni buni!
E timpul să ne îndreptăm atenția către cineva care chiar merită.
Neifile.
Haideți!
Mulțumesc.
Prieteni…
Am venit aici ca să fug de adevăr.
Să amân totul prin desfătări.
Printr-o vacanță.
Dar, ca orice vacanță, și aceasta a zburat.
Iar acum,
doar adevărul mi-e tovarăș.
Neifile, fără tine…
sunt pierdut.
Îmi îmbrățișam sora când a murit.
Înainte să moară,
nu vedea.
În acel moment,
m-au lăsat și pe mine ochii.
Atât de mult îmi doream să îi iau locul.
Fiammetta.
Curăța șemineele în locul meu când eram prea obosită.
Mie mi-a murit Lisabetta.
Și Carlotto.
Luigi, Antonio.
Freduccio.
Rambaldo.
Scarlata și Tedaldo.
Și mama mea, Caterina.
A murit la nașterea mea.
Creierul meu de bebeluș era foarte mare și a ucis-o.
Și Dioneo.
Pe unchiul meu l-a secerat moartea din picioare, ceea ce…
m-a întristat.
Îi plăcea să-mi tragă palme peste urechi, dar era bun cu mine.
Lupetta.
Era frumoasă și blândă.
Avea picioare mari.
Blestemată fie molima!
Nu.
A lovit-o un cal.
Lucia mea.
M-a urât până la ultima suflare.
Și înțeleg de ce.
Parmena.
Porumbița mea.
Violetta.
Lauretta.
Mama.
- Eduar… - Tata.
Licisca, stai!
Așteaptă!
- Vrei să vorbim despre el? - Nu vreau să-ți vorbesc.
Îmi pare rău. Am mințit fiindcă tata m-a rugat să mint.
Mi se pare absolut imposibil să te iert.
Trebuie să încercăm. De ce să ai o soră dacă nu pentru a o iubi necondiționat?
Vrei să mă port eu ca o soră?
Tu când aveai de gând să te porți așa?
Nu te purtai ca o soră când îți curățam căcatul din oalele de noapte.
- Și îți spălam hainele pline de căcat. - Parcă aș fi mereu plină de rahat.
Tu n-ai nicio apăsare. Eu fac mereu tot ce e greu.
Asta e diferența dintre noi.
Eu n-am nicio apăsare? E absurd.
- Ai făcut vreodată ceva pentru altcineva? - M-am luat de Pampinea de dragul Misiei.
Dar ai făcut vreodată ceva pentru mine?
Ți-am salvat viața.
Când ai făcut asta?
Ți-am zis că tata a murit,
ca să nu ne îmbolnăvim și să murim de ciumă, iar asta ne-a salvat.
Cum adică?
Era mort. Ai spus că a murit.
Am mințit.
L-am lăsat să moară singur?
Ar înțelege.
Cum ai putut?
Era evident că urma să moară. Dacă rămâneam, muream și noi.
Eu te-am salvat.
Da, am uitat că suntem salvate.
Refuz să fiu legată de tine pe vecie. Să mă gândesc mereu la tine, să te salvez.
Ești neajutorată și meriți să treci prin viață singură.
Eu asta vreau.
N-am avut de ales.
- Credeam că sunt ale lui Leonardo. - Nu există niciun Leonardo.
Spune-le!
Spune-le că a trebuit să-mi iau zestrea!
În asta stă valoarea mea.
Stai!
Unde pleci cu geanta?
Vila e în partea cealaltă.
Stai! E zestrea mea!
Așa e, signora.
Futu-i!
Subtitrarea: George Georgescu