DEKAMERON
Hagyjatok békén! Semmi rosszat nem tettem!
Mi? Egy csomó rossz dolgot tettél!
Erre!
Ez a sírig fog kísérteni!
Gyorsan!
Vágjatok elé!
- Arra! - Hol?
Ott!
Rendben, menj oda!
Tovább!
Láttam, hogy elbújt!
Erre!
Itt!
Nem! Gyertek! Nem engedhetjük elszökni!
Gyere, Sirisco!
Misia!
Erre!
Jacopo!
Anya!
- Anya! - Jacopo!
- Anya! - Itt vagyok.
Anya!
Tarts ki!
- Anya! - Jól vagy?
- Igen. - Bántottak?
- Jól vagy? - Nem. Csak megijedtem.
Jól vagy? Nem bántottak?
Megégettek és megszégyenítettek.
A barátságom Tindaróval okozta ezt. Az én hibám.
- Nem. - Cserben hagytalak.
Oké.
Nézzetek be az ajtók mögé is! Jó sok van belőlük.
Micsoda tágas hely!
Akárhol rejtőzhet az a pók.
Nem, úgy értem, nagyon jó itt.
Köszönöm, igen.
És Pampinea tönkreteszi.
Bencés szerzetesek építették, ő meg telerakja a kalapjaival.
És némelyik nagyon csicsás.
A legtöbb nagyon csicsás!
Erről a nőről meséltél?
Igen. Sokat jelent, hogy figyeltél.
Köszönöm.
Most meg kell keresnünk, és meg kell szabadulnunk tőle,
hogy a miénk lehessen ez a csodálatos villa.
Úgy tehetünk, mint a nemesek.
Bort ihatunk, és perverz nőkről mesélhetünk!
- És perverz szerzetesekről. - Igen.
Rendben, most kérlek, tartsátok nyitva a szemeteket!
De óvakodjatok!
Óvakodjatok.
El fog bűvölni,
mert gyönyörű nő.
Nyomás!
- Hová? - Erre.
Barátom, azt hittem, meghaltál.
Igen, az undorító zsoldosok majdnem megöltek.
Licisca kibírhatatlan picsa volt. Bárcsak ott lettél volna!
- Nagyon fura, hogy te vagy Filoména. - Nem, teljesen logikus.
Úgy örülök, hogy látlak!
Nagyon hiányoztál!
Te is, te lecsüngő ág.
Köszönöm, te egyenetlen fatönk.
Muszáj elsőnek megtalálnunk Pampineát.
Máglyán akarta megégetni Stratiliát. Talán átengedhetjük.
Nem hagyhatom, hogy baja essen.
Nem hagyhatod, vagy nem hagyod?
Mindegy is, meséld el, miről maradtam le!
Stratilia!
Fiam, nincs bajod!
Harcos szíved van, ahogy sejtettem.
Stratilia, mondani akarok valamit.
Értem, miért utasítottad vissza a korábbi ajánlatomat a máglyánál.
Mozgalmas időszak volt.
De amikor veszélyben láttalak,
másra se vágytam, mint hogy biztosítsam a kényelmed.
Gazdag ember vagyok. Meg tudlak védeni.
És mint tudod,
vad, erotikus kötelék van közöttünk.
Így most újra kérlek…
teljes nyugalomban…
Rendben.
Bajod esett?
Megégette drágaságos lábad a vörös hajú hárpia?
Orvos kell!
Jacopo, hívasd Siriscót, ő hívasson követet,
az meg hívasson orvost!
A pénz nem számít. Ebben az esetben végtelen.
Hallgass el!
- Hallgassak? - Sosem hallgatsz.
- Szerelmem… - Kérlek, ne beszélj!
Menjünk!
Stratilia, hol van Dioneo?
Meghalt.
Meghalt?
Meghalt.
Istenem!
Baszki! Mihez kezdjek?
Nem tudom. Szia!
Ne, Stratilia, kérlek! Súlyos sebem van.
Kérlek, tudsz segíteni?
- Tudok, Licisca, de nem fogok. - Mi? Miért?
Fogom a fiam, és örökre elmegyünk.
- Igen? - Igen.
- De hova megyünk? - Máshova.
Kérlek! A segítséged nélkül itt halok meg, és muszáj eltűnnöm innen.
Ugyanúgy akarom, ahogy ti!
Anya, légy kedves!
Nem, Jacopo, soha többé nem helyezem egy nemes érdekét a miénk fölé.
De ő nem nemes, hanem szolga.
Látom, figyeltél.
Oké. Menj a házunkba, pakold el a cuccainkat!
- Én ellátom. De napkeltekor távozunk. - Előtte játszhatok Tindaróval?
Nem.
Feküdj az asztalra!
Ez rettenetes érzés lesz.
Bárcsak láthattam volna széthullani!
Jó volt látni, hogy Ruggiero és az őrültjei megbűnhődtek?
Igen, az volt.
Várj!
Mi az?
Ott van Ruggiero.
Ruggiero életben van?
De azt mondtad, mindenkit elvitt a ragály.
Nem.
Nem él, vagy nem vitt el mindenkit?
Mindkettő.
Mi folyik itt?
Pampinea meg…
Mit tett?
Megkért, hogy öljem meg Ruggierót.
És te megtetted?
Igen. Olyasmi.
Nagyrészt.
Igen, határozottan megtettem.
- Gyilkosságra kényszerített? - Ott volt, muszáj volt megtenni.
Nem volt muszáj.
Barátom, zavartnak tűnsz.
Tompa a szemed.
Ne már!
Ugyanolyan, mint eddig volt.
És ugyanaz a Misia vagyok.
A Bronzszenten hajózott Egy férfi, Borostyán
És mikor mosolygott
Misia, tudom, hogy szereted, de ezek után muszáj elhagynod.
Segítek neked. Ő rossz ember.
Nem hagyok teret a lojalitásodnak felé. Ha nem vágjuk ki a rothadást, mi vár rád?
- Megleszek. - Nem leszel meg.
Eltapos. Kiolt.
Baszki!
Ki akarom vágni.
Úgy érzem, megfulladok.
Megfulladok! Kérlek, segíts rajtam!
Azt akarom, hogy szabad légy. Lehetsz szabad.
Veled szabadnak érzem magam.
Pampinea?
Pamp…
Nézzétek át ezt a szobát!
Pampinea?
Odabent van?
- Igen. - Tényleg?
Ja, hogy Neifile, a feleséged testére gondolsz.
- Igen. - Bocsánat.
Hazudtam.
- Mi? - Mielőtt meghalt.
Már nem változtathatok rajta?
Nem tudom.
Segítesz eltemetni?
Egyedül nem megy.
Igen. Igen, segítek, Panfilo.
Igen.
Amint megtalálom Pampineát,
és kidobom az ablakon!
- Az ő érdekében kiáltottam. - Értem.
Addig talán imádkozhatnál.
Szerette az ilyesmit, nem?
Ők az új barátaim.
Igen, mostantól itt élnek, egyenlőkként.
- Lehet a falban? - Bárhol lehet.
Apró. Egy nagyobb vázában is elfér. Gyertek, siessetek!
Vigyázzatok a nagy vázákkal!
Mindenható Atyám…
Atyám, azt mondtam, nem vagyok biztos benned…
de elfogadok bármely irgalmat, amiben részesítesz.
Bármely apró morzsát.
Nem bírom el ezt a gyászt,
ezt a haragot, ezt a bűntudatot.
Segíts!
Neifile, segíts!
Oké, csitt!
Oké.
Még el se kezdtem. Lélegezz, drágám!
Mire kell a toll?
A gerincét a szakállra teszem, így amikor kihúzom, nem fáj annyira.
- Rendben. - A szakáll megkeresése a legnehezebb.
Rendben, vegyél levegőt, kettő, három…
Hol tanultad ezt?
Leonardo egyszer meglőtte a kutyáját, és meg akartam menteni.
Ki lesz akadva, hogy mi lett a kastéllyal.
Leonardo rég halott.
Ki kell jutnom innen.
- Oké. - Bassza meg!
Az első a legrosszabb.
Aranyos a kisfiad.
Igen, az én Jacopóm. Leonardo volt az apja.
Ez…
- Ez meglepő. - Igen.
Beszélj még!
Mesélj az afférodról az alantas nemessel!
- Istenem! - Oké. Jól indult köztünk.
Leonardo nagyon romantikus is tudott lenni.
Azt mondta, szeret.
Szégyellem, hogy milyen sokáig bevettem.
De nyilvánvaló lett, hogy nem érdeklem.
Aztán jött Jacopo, és maradnom kellett.
- Nem voltatok együtt a halálakor? - Évek óta nem.
Nem is a házban aludtam. De elég nagylelkű volt.
Azt mondta, hogy mindenét Jacopóra hagyja.
Szóval az övé a villa.
Meghalt, már semmit nem jelent. Talán sose jelentett.
- Oké. - A fenébe ezzel a kurva nyíllal!
- Beszélj, rendben? Beszélj! - Oké.
Kiderült, hogy Filoména a testvérem, és ő tudta, mégis szolgaként tartott.
Tehát nemes vagy.
Csak annyira, mint a fiad.
Egész életemben apám és a nővéreim padlóját súroltam,
akik tudták, ki vagyok, és egy cseppet sem zavarta őket.
Mocskos nádon aludtam,
miközben ők röhögve aludtak a tolldunyhán.
Álmukban röhögtek?
A szenvedésemen és megaláztatásomon.
Nemesek.
Emberek.
Hinni akartam, hogy Tindaro jobb, mint Leonardo volt,
hogy most minden más lenne.
De az egyetlen különbség az, hogy az ő kicsisége és önzése
sokkal nyilvánvalóbb.
Élveztem a hatalmat, de az embert nem.
Tindaro semmit nem jelent nekem.
Ja, nekem sem.
- Akkor bassza meg az összes. - Basszák meg.
Rendben, életben maradsz.
Azt hiszem.
Csak támaszd fel a lábad, és pihenj, amíg el nem mész.
Köszönöm, hogy gondoskodtál rólam.
Rossz szokás, de nem tudom levetkőzni.
Vigyél el, halál!
Hadd sírjon Stratilia, mikor megtalál.
Amíg távol voltam,
rád gondoltam,
és te tartottál melegen.
Kedvellek.
Tudom.
- Szabadnak érzem magam. - Bassza meg Pampinea!
Igen, bassza meg!
- Arriguccio, átkutattátok a padlásokat? - Nincs nyoma, Sirisco.
Három padlás van.
Én négyet számoltam.
Sirisco, azt gondoltam, hogy átkutathatnánk együtt a konyhát,
és ha már ott vagyunk, ehetnénk egy falatot a beígért kajából.
Hogy ehetnénk ilyenkor? Kérlek!
Pampinea talán most is minket néz!
Csak emlékeztetnélek, hogy éhezünk.
Sirisco, szólhatok?
Barátodként?
Megbecsült barátomként.
Talán túlságosan hagytad, hogy lefoglalja elmédet ez a Pampinea.
Ő küldött ide?
- Nem. - Lefizetett?
- Nem. - De igen!
- Nem. - Pók!
Nem, barátom, nyugodj meg! Nem árthat már ez a nő neked.
Tudod, hogy kihasznált?
Azt hazudta, hogy a gyermekemet várja.
- A szeretőd volt. - Igen.
Imádta ezt.
Istenem!
A szirén megint bolonddá tesz.
- Nem. Nem, Sirisco, nem. - Igazad van, ennek semmi értelme.
Nincs már hatalma, ugye?
Akkor megyünk enni?
- Zabáljunk be! - Igen!
Mindent befalunk! Gyertek!
Gyertek!
- El kell mennünk? - Igen.
- Tindaro jöhet? - Nem.
Ezt nem hiszem el, az első barátom, és máris elvesztem!
- Nem a barátod. - De, az!
Akkor sajnálom, majd szerzel másikat.
- Milyen messze megyünk? Tudod egyáltalán? - Nem tudom, oké?
De kiderítem.
- A hölgy azt mondta, az enyém a villa. - Nem, mert nem voltam apád felesége.
És az ő szemükben egy paraszt vagy. Egy senki. Alig jobb, mint a föld.
- Hogy mondhatod ezt? - Én is az vagyok.
Ez nem rossz. Ez csak egy dolog. Ide helyezett a világ.
Jó, hogy ezek vagyunk.
A hölgy szerint az enyém a villa. És ő gazdag.
Mi lenne, ha az egész a miénk lenne?
Lehet valami a miénk, nem?
Lehet valami a miénk.
Igen.
Ha elvesszük.
Testvér, beteg vagy?
Nem.
Úgy illene.
Milyen férfi az, aki még öngyilkos se tud lenni?
Gondolom, gyenge.
Igen, pontosan.
Pontosan az vagyok.
Gyenge ember.
Laposnak érzem magam.
Üresnek.
Én is.
A legudvariasabb könyörgésem ellenére
elvesztettem az egyetlen nőt, akit szerettem…
romantikusan.
Ő legalább még itt van.
Neifile itt hagyott.
Nincs senkim se…
a saját hibámból.
Engedhettem volna apácának. Nem…
Nem volt muszáj elvennem.
Ugyanolyan magányosak vagyunk.
Nem vagyunk azok.
Azok vagyunk.
Találtam egy nőt, akit csodálok,
nem úgy, mint egy tárgyat, hanem mint emberi lényt.
És ez az emberi lény sose fog engem szeretni.
Lényegében halott.
A szemem!
A hülye vőlegényem.
Exvőlegényed.
Te aztán…
Egy tünemény vagyok?
Azt akartam mondani, hogy ramatyul festesz.
De…
igen, egy tünemény vagy.
Nem szerettem eléggé?
Eléggé szeretted, csak nem jól.
Sajnálom, hogy téged sem szerettelek jól.
Igazán azért nem szerettél, ugye?
Azt hittem, hogy igen.
Vagy mégsem, ha ilyen gyorsan meggyűlöltelek.
Hát, engem egész életemben nem szerettek valami jól.
Vagy inkább egyáltalán.
Amikor kisüt a nap, az összes kötelékemet hátrahagyom.
- Ez mit jelent? - Egyedül indulok útnak.
A függetlenség a legnagyobb luxus.
Az enyém lesz minden.
Nem hangzik mennyeien?
Nem.
Dehogyis.
Az a mennyei, ha van valakink, akit megéri szeretni.
- Beugorjak a várárokba? - Ne.
Ha véget ér a dögvész, hozzám költözhetnél Firenzébe.
A szolgádként?
A barátomként.
Nem akarok többé szolgákat.
Ez tiszta őrület!
Hogy ne dolgozzak.
Mihez akarsz kezdeni?
Már nem Pampineának fogsz dolgozni.
Igazad lehet.
Nem fogok.
Igen.
Ha elmentünk innen, soha többé nem kell látnod.
Igen.
A meggyőződés erős dolog, és a mi oldalunkon áll.
Apádé volt a hely, tehát most a tied.
Aki kételkedik, az velem néz szembe.
- Hé, anya! - Gyűlölöm ezeket a virágokat.
Elfoglalom a villát.
Jöhetek?
Kopj le!
Jó neki.
Nagyon menő! Úgy nézel ki, mint a hölgy.
Sokkal gyönyörűbb vagyok, mint Pampinea.
Oké, készen állok.
Andreoli!
Istenem, mi történt veled?
Megvertek.
Veled mi történt?
Elment?
Sajnálom.
A legvégén hazudtam neki,
és látta rajtam.
Pont, miután megígértük, hogy többé nem hazudunk.
Nagyon megijedt.
Ijedten halt meg.
Nagyon sok fájdalmat érzek. Nem bírok el vele.
- Mit akarsz, mit mondjak? - Az igazat.
Meghalt a feleséged.
És?
És a veszteségtől nem leszel egyedi.
Mind szenvedtünk.
Százszor vittem a halál üzenetét.
És én csak egy jóképű futár vagyok.
Panfilo, ez szörnyű, és sosem leszel túl rajta.
Ez szörnyű…
és sosem leszek túl rajta.
Igen.
Ez az igazság.
Talán felvidít, ha elmondok még egy rettenetes hírt.
Megvannak Avianus meséi?
Tudsz olvasni?
Nem, de attól még érdekelhet egy könyv.
Ez igaz.
Nyugodtan használhatjátok Leonardo kiváló könyvtárát!
Már a tiétek.
Kapjátok el!
Stratilia!
Fényesen nézel ki.
Sirisco, elfoglalom a villát.
Jacopoé, és én vagyok a vénkisasszony anyja.
Maradhatsz gondnok.
- Elfoglalod a villát? - Jacopo az örökös. Ez a dolgok rendje.
Valóban?
Mert a villa senkié.
Leonardo meghalt.
Osztozni kell az erőforrásokon.
A népnek kell irányítania.
Jacopo a nép.
Én vagyok a nép.
Én jövök.
Istenem!
Még egy picsa van köztünk.
Barátaim? Barátaim, gyertek! Vége a nyaralásnak.
Szia, Panfilo! Ülj közénk!
Rettenetes hírem van.
Zsoldosok közelegnek.
Azok a zsoldosok?
- Akik ezt tették velem? - Állandóan a lába miatt nyafog.
- Mikor érnek ide? - Talán pár óra múlva.
Andreoli, a futár mondta, hogy jönnek.
Azt mondta nekik, hogy a villát páncélos lovagok őrzik.
De ez nem igaz.
Azt ő is tudja. Időt nyert nekünk.
Mindenki hallgasson! Licisca, több információt követelek.
Hányan vannak a zsoldosok? Van esélye, hogy erősebbek nálam?
Egy kisebb sereg.
Szerencse, hogy itt vagyunk. A villa maga meg van erősítve.
Terv kell.
- Fizessük le őket! - Igen.
Sirisco, Leonardónak van rejtett kincseskamrája?
Ott van Pampinea hozománya.
Igen, tényleg!
A méretes hozomány, amivel meg akarta venni Leonardo szívét.
A szajha!
De akkor Leonardo a szajha.
- Sikerülhet? - Talán. Elég korruptak.
Muszáj sikerülnie.
És közben újult erővel kell keresnünk Pampineát.
- Megtaláltam Pampineát! - Mi?
Pampinea, kell a hozományod, hogy megmentsük a villát.
Hol vannak az ékköveid?
Mi? A hozományom?
- Én… - Ne merészeld!
A ládájában van.
Hol van?
Hol van a csicsás zsák?
Átkutatta valaki a dolgait?
Csak üljön le!
Katonák jönnek, ugye?
Ha a hozomány megment, persze, vegyétek el!
Fogd be!
Hol van Stratilia?
Bocsánatkéréssel tartozom neki.
Nyilván nem boszorkány.
Hagyd csak békén őt!
Mindenkitől bocsánatot kell kérnem, ugye?
Úgy vágytam a szerelemre, hogy kitaláltam egyet, és a hazugságban
egy pillanatra elvesztem.
Elvesztél?
Mindenkit, aki itt van, manipuláltál.
Tudom.
Sajnálom, Sirisco.
Nagyon szégyellem magam.
Már késő.
Nincs itt a zsák. Eltűnt a hozomány.
Hol van, Pampinea?
Eldugtad, miközben Sirisco vadászott rád?
Esküszöm, nincs nálam.
Hazudsz.
- Esküszöm, nem. - Hazudik.
Oké, álljatok meg!
Talán csak idő kell neki, hogy felkészüljön, mielőtt átadja.
Felkészüljön? Nem bogarat nyel le.
A barátságunkra mondom, hogy nincs nálam.
Barátság?
- Vicces, hogy Misiát a barátodnak tartod. - Még azok vagyunk.
Misia, ezt a nőt csak önmaga érdekli, és hogy felhasználhat-e a céljaira.
Ha bármiben hibázol, úgy tesz, mintha kiestél volna a szívéből.
Ez hazugság!
Aztán mosolyog, és akkor az egyszer megengedi, hogy visszakerülj.
És egy darabig vidám.
És te is jókedvre derülsz, mert ő vidám.
De ő csak azért vidám, mert működik a rendszere.
Bebizonyítottad.
- Ennél azért bonyolultabb… - Igen, Misia. Igen.
Tudom, mert én is ilyen vagyok.
Vagyis voltam.
Misia, ne!
Misia, ez nem igaz.
Misia, kérlek,
állj el mellőle!
Misia, tudod, hogy szeretlek.
Azt hiszem, a drágakövei nélkül semmi hasznát nem vesszük, szóval…
vihetitek, fiúk.
- Haszontalan vagy. - Nos, ideje elbúcsúzni, hölgyem.
- Indulás! - Ne!
- Viszlát! - Nem!
Sirisco, talán a szegény barátaid egyike bukkant rá a hozományomra.
Mit mondtál?
Nem hibáztatom őket.
Ilyen a természetük. Nem rosszindulatból teszik.
Takarodj olyan távolra, ameddig csak menni tudsz!
Nem küldhetsz el innen.
Kinek hiszed magad?
Hogy kinek hiszem magam?
Hát nem nyilvánvaló?
Rendben, Sirisco, az egy kés.
Az vagyok, akire vártál.
A hőn szeretett visconte Leonardód.
Végre ideértem.
Bocs, leragadtam pár velencei szajhánál, de visszatértem.
Itt vagyok, és szeretném megismerni az új feleségem.
És szárazra szívom.
De először tudod, mi kell?
A hozományod.
Az a fizetségem.
Hiszen csak emiatt választottalak téged.
Nézzenek csak rád!
Na, hol van?
Mutasd a drágaköveket!
Nincsenek nálam.
- Misia, segíts! - Ideje indulni!
Misia, nem akarom!
Misia, hogy tehetted?
- Misia! - Állj!
- Misia! - Hagyd abba!
- Ne engedd, hogy egyedül kitegyenek! - Sirisco, egy percet kérek csak!
Nélküled nem élem túl!
Kérlek!
- Állj! - Elég! Elég legyen!
- Viszlát, Pampinea! - Ne!
Tudom, hogy jól meglesz egyedül.
És mi is.
Misia, ide hallgass! Kérlek!
Kérlek!
Viszlát!
Mind bűzlötök!
Rendben. Mostantól más lesz az élet.
Sirisco, emberek,
azt hiszem, ideje valaki olyanra figyelni, aki meg is érdemli.
Neifilére.
Gyertek!
Köszönöm.
Barátaim…
az igazság elől szöktem ide.
Hogy kellemesen eltereljem a figyelmem.
Hogy nyaraljak.
De a nyaralás véget ért, mint mindig.
És már
csak az igazság maradt.
Neifile, nélküled…
elveszett vagyok.
A karomban halt meg a húgom.
Azelőtt, hogy elment,
már nem látott.
Abban a pillanatban
engem is cserben hagyott a szemem, annyira át akartam venni a helyét.
Fiammetta.
Kitakarította helyettem a kandallót, ha túl fáradt voltam.
Elveszítettem Lisabettát.
És Carlottót.
Luigit, Antoniót.
Freducciót.
Rambaldót.
Scarlatát és Tedaldót.
És anyámat, Caterinát.
A születésembe halt bele.
Már babaként akkora volt az agyam, hogy megölte őt.
És Dioneót.
A nagybátyám állva halt meg, ami…
valahogy elszomorított.
Szeretett fültövön vágni, de azért kedves volt.
Lupetta.
Gyönyörű és finom volt.
Nagy lába volt.
A pokolba a pestissel!
Jaj, nem.
Egy ló rúgta meg.
Az én Luciám.
Az utolsó leheletével is gyűlölt.
Megértem.
Parmena.
A galambom.
Violetta.
Lauretta.
Anya.
- Eduar… - Apa.
Licisca!
Várj!
Akarsz beszélni apáról?
- Nem akarok veled beszélni. - Sajnálom.
Azért hazudtam, mert apa erre kért.
Egy részem se tud megbocsátani.
Meg kell próbálnunk.
Mire jó a család feltétel nélküli szeretet nélkül?
Kezdjelek családtagként kezelni?
Te mikor akartad elkezdeni?
Biztos nem akkor, amikor évekig mostam a szart az ágytáladból,
tisztítottam a szarfoltos ruháidat.
- Nem voltam állandóan szaros. - Soha nem volt nehéz dolgod.
Nekem mindig. Ez a különbség köztünk.
- Nem volt nehéz dolgom? Ez abszurd. - Mondj bármit, amit más kedvéért tettél!
Lealáztam Pampineát Misia kedvéért.
Aha, persze. És értem mit tettél valaha?
Például megmentettem az életed.
Mégis, mikor?
Azt mondtam, apa meghalt,
hogy te ne halj bele a pestisbe, ez mentett meg.
Ezt hogy érted?
Halott volt.
Azt mondtad, meghalt.
Hazudtam.
Ott hagytuk egyedül meghalni?
Megértené.
Hogy tehetted?
Nyilvánvaló volt, hogy meghal, és ha maradunk, mi is.
Megmentettem az életünket.
Ja, igen, elfelejtettem, hogy meg vagyunk mentve.
Megtagadom, hogy hozzád legyek kötve. Hogy mindig szolgáljalak és megmentselek.
Menthetetlen vagy, és megérdemled, hogy egyedül légy.
Én biztos azt akarom.
Nem tehettem mást.
- Azt hittem, ezek Leonardóéi. - Nincs Leonardo.
Mondd el nekik!
Mondd, hogy el kellett hoznom a hozományt.
Ez minden értékem.
Várj!
Hová mész azzal?
Hé, a villa a másik irányban van!
Állj! Az az én hozományom!
Baszassuk, signora!
Bassza meg!
A feliratot fordította: Kalmár Dávid