‫- דקמרון -‬
‫עזבו אותי! לא עשיתי שום דבר לא בסדר!‬
‫מה? עשית כל דבר לא בסדר!‬
‫מכאן!‬
‫זה ירדוף אותי עד הקבר!‬
‫מהר!‬
‫תחסמו אותה!‬
‫שם!‬ ‫-איפה?‬
‫שם!‬
‫טוב, לכו לשם!‬
‫תמשיכו!‬
‫ראיתי אותה מסתתרת!‬
‫מכאן!‬
‫הנה!‬
‫לא! בואו מייד! אסור לתת לה לברוח!‬
‫קדימה, סיריסקו.‬
‫מיסיה!‬
‫מכאן!‬
‫יאקופו!‬ ‫-אימא!‬
‫אימא!‬ ‫-יאקופו!‬
‫אימא!‬ ‫-אני פה.‬
‫אימא.‬ ‫-אני פה.‬
‫אימא!‬
‫רק רגע.‬
‫אימא.‬ ‫-אתה בסדר?‬
‫אני בסדר.‬ ‫-נפצעת?‬
‫-אתה בסדר?‬ ‫-לא, אני רק פוחד.‬
‫את בסדר? נפצעת?‬
‫נכוויתי, ואני מתביישת.‬
‫החברות שלי עם טינדארו‬ ‫הביאה אותנו לפה. טעיתי.‬
‫לא.‬ ‫-אכזבתי אותך.‬
‫אוקיי.‬
‫כולם, חפשו מאחורי דלתות.‬
‫יש הרבה דלתות.‬
‫וואו, זה חתיכת מקום.‬
‫העכבישה הזאת יכולה להיות בכל מקום.‬
‫לא, אני מתכוון שמקסים כאן.‬ ‫-כן, נחמד.‬
‫תודה, כן. ופמפינאה הורסת את זה.‬
‫המקום הזה נבנה על ידי נזירים בנדיקטינים,‬ ‫ועכשיו הוא מלוכלך בכובעים שלה.‬
‫וחלקם ממש מוגזמים.‬
‫רובם ממש מוגזמים!‬
‫זאת האישה שאתה מדבר עליה?‬
‫כן. חשוב לי מאוד שהקשבת.‬
‫תודה.‬
‫עכשיו, עלינו למצוא אותה,‬
‫עלינו להיפטר ממנה,‬
‫ואז נוכל לחלוק בווילה הנהדרת הזאת!‬
‫ונוכל להתנהג כמו האצילים.‬
‫נוכל לשתות יין‬ ‫ולספר סיפורים על נשים סוטות!‬
‫ועל נזירים סוטים.‬ ‫-כן.‬
‫טוב, עכשיו בבקשה, שמרו על עיניים פקוחות.‬
‫אבל היזהרו.‬
‫היזהרו.‬
‫היא תפתה אתכם,‬
‫כי היא אישה יפהפייה.‬
‫קדימה!‬
‫לאן?‬ ‫-מכאן.‬
‫חברה ותיקה, חשבתי שאת מתה.‬
‫כן, כמעט מתי,‬ ‫בידי שכירי החרב המגעילים האלה.‬
‫ליצ'יסקה הייתה כלבה רצינית.‬ ‫חשבתי, "איפה המיסיה הזאת כשצריך אותה?"‬
‫ממש מוזר שאת פילומנה.‬
‫לא, זה הגיוני לגמרי.‬
‫אני ממש שמחה לראות אותך.‬
‫כל כך התגעגעתי אלייך.‬
‫גם אני התגעגעתי אלייך, ענף נמוך שכמותך.‬
‫תודה, גזע לא מאוזן שכמותך.‬
‫אנחנו צריכות למצוא את פמפינאה לפניהם.‬
‫היא ניסתה לשרוף את סטרטיליה על המוקד.‬ ‫אולי ניתן להם למצוא אותה?‬
‫אני לא יכולה לתת להם לפגוע בה.‬
‫לא יכולה, או לא רוצה?‬
‫בכל מקרה, ספרי לי כל מה שפספסתי.‬
‫סטרטיליה!‬
‫ילדי, אתה בסדר.‬
‫אתה לוחם בליבך, כפי שחשדתי.‬
‫סטרטיליה, רציתי להגיד לך משהו.‬
‫אני מבין למה סירבת להצעתי‬ ‫מוקדם יותר במדורה.‬
‫זה היה זמן עמוס למדי עבורך.‬
‫אבל כשראיתי אותך בסכנה,‬ ‫זה גרם לי להיות נחוש להבטיח את נוחותך.‬
‫אני אדם אמיד. אוכל להגן עלייך.‬
‫ויש, כידוע לך,‬
‫קשר ארוטי עוצמתי בינינו.‬
‫אז כעת אני מבקש ממך,‬
‫בשיא הרוגע,‬
‫בסדר.‬
‫נפצעת?‬
‫הנוכלת הג'ינג'ית הזאת פגמה ברגלייך היקרות?‬
‫אנחנו צריכים רופא.‬ ‫יאקופו, קרא לסיריסקו, שיקרא לשליח,‬
‫שיקרא לרופא.‬
‫אין חשיבות לכסף. הוא אינסופי במקרה הזה.‬
‫די לדבר.‬
‫די לדבר?‬ ‫-אתה אף פעם לא מפסיק.‬
‫אהובתי…‬ ‫-בבקשה, די לדבר.‬
‫בוא.‬
‫סטרטיליה, איפה דיונאו?‬
‫מת.‬
‫מת?‬
‫מת.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫שיט, מה אעשה?‬
‫אני לא בטוחה. ביי.‬
‫לא, סטרטיליה, בבקשה.‬
‫יש לי פצע ממש חמור.‬
‫בבקשה, תוכלי לעזור לי?‬
‫אוכל, ליצ'יסקה, אבל לא אעשה זאת.‬ ‫-מה? למה?‬
‫אני לוקחת את בני ואנחנו עוזבים לתמיד.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אבל לאן נלך?‬ ‫-למקום אחר.‬
‫בבקשה. בלי עזרתך אמות פה,‬
‫ואני חייבת לצאת מהמקום הזה.‬
‫אני רוצה לעזוב לא פחות ממך.‬
‫אימא, תהיי נחמדה.‬
‫לא, לעולם לא אציב שוב את ענייניה של אצילה‬ ‫מעל ענייננו, יאקופו. לא.‬
‫אבל היא לא אצילה, היא משרתת.‬
‫כל הכבוד על תשומת הלב.‬
‫אוקיי. לך לצריף שלנו, ארוז את החפצים שלנו.‬
‫אני אטפל בה.‬
‫אבל נצא מפה בזריחה.‬
‫אפשר לשחק קודם עם טינדארו?‬ ‫-לא!‬
‫בואי לשכב על השולחן.‬
‫זה ירגיש פשוט נורא.‬
‫הלוואי שהייתי פה כדי לראות את הכול מתפרק.‬
‫היית מרוצה כשראית‬ ‫את רוג'יירו והמשוגעים שלו‬
‫מקבלים את מה שמגיע להם?‬
‫כן, הייתי.‬
‫חכי!‬
‫מה?‬
‫רוג'יירו שם בפנים.‬
‫רוג'יירו חי?‬
‫אבל חשבתי שאמרת שכולם מתו מהדבר.‬
‫לא.‬ ‫-לא, הוא כבר לא בחיים,‬
‫או לא, לא כולם מתו מהדבר?‬
‫גם וגם.‬
‫מה קורה?‬
‫פמפינאה…‬
‫פמפינאה מה?‬ ‫-היא ביקשה ממני שאהרוג את רוג'יירו.‬
‫ועשית זאת?‬
‫כן. בערך.‬
‫בעיקר.‬
‫כן, בהחלט עשית את זה.‬
‫היא אילצה אותך לרצוח?‬
‫הוא היה שם, אז היה צריך לעשות את זה.‬
‫לא, לא היה צריך לעשות את זה.‬
‫חברתי, נראה שמשהו מפריע לך.‬ ‫העיניים שלך חסרות ברק.‬
‫בחייך.‬
‫הן כמו שהן תמיד היו.‬
‫ואני אותה מיסיה.‬
‫"על סיפון ה'בראסי סיינט'‬ ‫הפליג אדם בשם אייבי‬
‫"וכשהוא חייך…"‬
‫מיסיה, אני יודעת שאת אוהבת אותה,‬ ‫אבל עם מה שקרה, את חייבת לעזוב אותה.‬
‫ואני אעזור לך. היא אדם רע.‬ ‫לא אשאיר כל מקום לנאמנות שלך אליה.‬
‫אם לא תעקרי את הרע מן השורש, מה יקרה לך?‬
‫אהיה בסדר.‬ ‫-לא תהיי בסדר.‬
‫את תחוסלי. את תושמדי.‬
‫שיט.‬
‫אני רוצה להתנתק ממנה.‬
‫אני מרגישה שאני נחנקת.‬
‫עזרי לי, בבקשה. עזרי לי.‬
‫אני רוצה שתהיי חופשייה.‬
‫תוכלי להיות חופשייה.‬
‫אני מרגישה חופשייה כשאני איתך.‬
‫פמפינאה?‬
‫פמפ…‬
‫בדקו בחדר הזה,‬ ‫יש ארון בפינה האחורית. פמפינאה?‬
‫היא שם בפנים?‬
‫כן.‬ ‫-באמת?‬
‫אה, אתה מתכוון לנייפילה, אשתך. לגופה שלה.‬
‫כן.‬ ‫-מצטער.‬
‫שיקרתי.‬
‫מה?‬ ‫-לפני שהיא מתה.‬
‫לא אוכל לבטל זאת כעת?‬
‫אני לא בטוח.‬
‫תעזור לי לקבור אותה?‬
‫אני לא חושב שאצליח לבדי.‬
‫כן.‬
‫כן, אעזור לך, פאנפילו. כן.‬
‫מייד אחרי שאמצא את פמפינאה,‬
‫ואזרוק אותה מחלון!‬
‫הצעקה הזאת הייתה בשבילה.‬
‫אני מבין.‬
‫בינתיים, אולי תוכל להתפלל.‬
‫נראה שהיא נהנתה מדברים כאלה, לא?‬
‫הנה החברים החדשים שלי.‬
‫כן, הם גרים כאן עכשיו, כשווים.‬ ‫-אולי היא בחומות?‬
‫היא עשויה להיות בכל מקום. היא קטנטנה,‬ ‫היא יכולה להיכנס לצנצנת גדולה.‬
‫בואו, מהר. בבקשה!‬
‫חפשו צנצנות גדולות.‬
‫אבינו הגדול והיקר…‬
‫אבי, אני יודע שאמרתי שאני לא בטוח לגביך…‬
‫אבל אקבל כל חסד שתוכל להעניק.‬
‫כל פירור זעום.‬
‫אני לא מסוגל לשאת את האבל הזה,‬
‫את הכעס הזה, את…‬
‫האשמה הזאת.‬
‫עזור לי.‬
‫נייפילה, עזרי לי.‬
‫ששש…‬
‫אוקיי.‬
‫עדיין לא התחלתי אפילו. תנשמי, מתוקה.‬
‫בשביל מה הנוצות?‬
‫הניצבים הולכים מעל החודים שבראש החץ,‬ ‫כדי שכשאשלוף אותו, הוא לא יחדור.‬
‫הבנתי.‬ ‫-החלק הקשה הוא למצוא את החוד.‬
‫טוב, קחי אוויר. שתיים, שלוש…‬
‫איפה למדת לעשות את זה?‬
‫לאונרדו ירה פעם בכלבה האהובה עליו,‬ ‫ולקחתי על עצמי להציל אותה.‬
‫כשהוא ישוב, הוא ישנא את מה שהם עשו למקום.‬
‫לאונרדו מת כבר שבועות.‬
‫אני חייבת לצאת מפה.‬
‫אוקיי.‬ ‫-פאק!‬
‫הראשון הוא הכי גרוע.‬
‫הבן שלך חמוד.‬
‫כן, יאקופו שלי.‬
‫לאונרדו היה אביו.‬
‫זה…‬
‫זה מפתיע.‬ ‫-כן.‬
‫דברי עוד. ספרי לי עוד‬ ‫על הרומן שלך עם האציל השפל.‬
‫אלוהים.‬ ‫-אוקיי. הסיפור בינינו התחיל בצורה נחמדה.‬
‫לאונרדו היה מאוד רומנטי‬ ‫כשהיה לו מצב רוח טוב.‬
‫הוא אמר לי שהוא אוהב אותי.‬
‫מביך אותי להודות כמה זמן זה עבד.‬
‫האמנתי עד שכבר היה ברור לגמרי שלא אכפת לו,‬ ‫ואז ילדתי את יאקופו, ונאלצתי להישאר.‬
‫אז לא הייתם ביחד כשהוא מת?‬ ‫-לא, כבר שנים שלא.‬
‫הוא אפילו לא ישן בבית.‬ ‫אבל הוא היה מספיק נדיב.‬
‫הוא אמר שיוריש ליאקופו את כל רכושו.‬
‫אז הווילה יכולה להיות שלו.‬ ‫-אין לכך משמעות עכשיו כשהוא מת.‬
‫אם אי פעם הייתה לזה.‬
‫אוקיי.‬ ‫-שיתפוצץ החץ המזדיין הזה!‬
‫דברי, בסדר? דברי.‬ ‫-אוקיי.‬
‫מסתבר שפילומנה היא אחותי,‬
‫והיא ידעה, ופשוט השאירה אותי כמשרתת שלה.‬
‫אז גם את אצילה.‬
‫טוב, לא יותר מאשר הבן שלך.‬
‫כל חיי קרצפתי את הרצפות‬ ‫של אבי ושל אחיותיי,‬
‫כשהם יודעים מה אני, ומרוצים למדי מהסידור.‬
‫ישנתי על קנים מטונפים‬ ‫בזמן שהם ישנו על מיטות נוצות וצחקו.‬
‫הם צחקו בזמן שישנו?‬
‫צחקו על הסבל וההשפלה שלי.‬
‫אצילים.‬
‫אנשים.‬
‫רציתי להאמין שטינדארו טוב יותר מלאונרדו,‬
‫שאיכשהו הפעם הדברים יהיו שונים.‬
‫אבל ההבדל היחיד הוא‬ ‫שקטנות הרוח והאנוכיות שלו‬
‫היו הרבה יותר ברורות.‬
‫נהניתי מהכוח,‬
‫אבל אני לא מחבבת את האדם.‬ ‫לטינדארו אין כל משמעות עבורי.‬
‫גם לא עבורי.‬
‫אז אני מניחה שיזדיינו כולם.‬ ‫-שיזדיינו כולם.‬
‫טוב. את תחיי.‬
‫אני חושבת.‬
‫רק תזכרי לשמור על הרגל הזאת מורמת‬ ‫ולנוח עד שתעזבי.‬
‫תודה שטיפלת בי.‬
‫זה דבר טיפשי שאני לא נגמלת ממנו.‬
‫קח אותי, מוות.‬
‫מי ייתן וסטרטיליה תמצא אותי ותייבב.‬
‫כשהייתי בחוץ,‬
‫חשבתי עלייך,‬
‫ושמרת על חומי.‬
‫אני מחבבת אותך.‬
‫אני יודעת.‬
‫אני מרגישה חופשייה. אהיה חופשייה.‬ ‫-שתזדיין פמפינאה.‬
‫שתזדיין פמפינאה.‬
‫אריגוצ'יו, חיפשת בעליות הגג?‬
‫אין לה כל זכר שם, סיריסקו.‬
‫יש שלוש עליות גג.‬
‫ספרתי ארבע.‬
‫סיריסקו, חשבתי שאולי נחפש ביחד במטבח,‬
‫ובזמן שאנחנו שם נאכל קצת מהאוכל שהבטחת.‬
‫איך אפשר לאכול בזמן כזה? בבקשה.‬
‫פמפינאה אולי צופה בנו ממש עכשיו!‬
‫רק תזכורת לכך שאנחנו גוועים ברעב.‬
‫סיריסקו, אפשר לדבר?‬
‫כחבר?‬
‫חבר יקר.‬
‫אולי נתת לפמפינאה הזו‬ ‫להכביד על נפשך יותר מדי.‬
‫היא נכנסה לך לראש?‬
‫לא.‬ ‫-היא שילמה לך כדי שתאמר זאת?‬
‫לא.‬ ‫-היא כן.‬
‫לא.‬ ‫-עכבישה!‬
‫לא, חבר, תהיה רגוע.‬ ‫האישה כבר לא תוכל לגרום לך שום נזק.‬
‫אתה יודע שהיא השתמשה בי?‬
‫היא שיקרה לי‬ ‫וגרמה לי להאמין שהיא בהיריון ממני.‬
‫היא המאהבת שלך.‬ ‫-כן.‬
‫היא אהבה את זה.‬
‫אלוהים.‬
‫הסירנה הזאת שוב עושה אותי טיפש.‬
‫לא. לא, סיריסקו.‬ ‫-אתה צודק, זה חסר טעם.‬
‫אין לה כוח עלינו, נכון?‬
‫אז אולי נלך להביא קצת אוכל?‬
‫בוא נפטם את עצמנו.‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו נתחזר. בואו.‬
‫בואו.‬
‫אנחנו חייבים לעזוב?‬ ‫-כן.‬
‫טינדארו יכול לבוא?‬ ‫-לא.‬
‫אני לא מאמין שאני מאבד את חברי הראשון.‬ ‫רק מצאתי אותו.‬
‫הוא לא חבר שלך.‬ ‫-הוא כן.‬
‫טוב, אני מצטערת, מתוק. תוכל למצוא חבר אחר.‬
‫לאן נלך בכלל? כמה זה רחוק? את יודעת בכלל?‬ ‫-לא, אני לא יודעת.‬
‫אוקיי?‬
‫אבל אני אדע.‬
‫הגבירה אמרה שהווילה שייכת לי.‬
‫טוב, היא לא, כי לא הייתי נשואה לו.‬
‫ובעיניהם, אתה איכר. אתה שום דבר.‬ ‫אתה רק טיפה מעל עפר.‬
‫איך את אומרת עליי דבר כזה?‬ ‫-כי גם אני כזו.‬
‫וזה לא דבר רע. זה שום דבר.‬ ‫זה רק המקום בו העולם הציב אותנו.‬
‫אני שמחה על מי שאנחנו.‬
‫היא אמרה שהווילה שייכת לי. והיא עשירה.‬
‫מה אם… מה אם כל הדבר הזה הוא בשבילנו?‬
‫דברים יכולים להיות בשבילנו, לא?‬
‫דברים יכולים להיות בשבילנו. כן.‬
‫אם ניקח אותם.‬
‫אחי, אתה חולה?‬
‫לא.‬
‫אני אמור להיות.‬
‫איזה מין גבר לא מסוגל אפילו להתאבד?‬
‫גבר חלש, אני מניח.‬
‫כן.‬
‫בדיוק.‬
‫זה בדיוק מה שאני.‬
‫גבר חלש.‬
‫אני מרגיש שטוח.‬
‫ריק.‬
‫גם אני.‬
‫למרות הפצרותיי הג'נטלמניות עד מאוד,‬
‫איבדתי את האישה היחידה אי פעם שאהבתי באמת.‬
‫רומנטית.‬
‫לפחות היא עדיין כאן.‬
‫נייפילה עזבה אותי.‬
‫אין לי אף אחד,‬
‫וזו אשמתי.‬
‫יכולתי לתת לה להיות נזירה. אני…‬
‫לא הייתי חייב להתחתן איתה.‬
‫אני לבד כמוך.‬
‫לא, אתה לא.‬
‫אני כן!‬
‫מצאתי אישה שאני מעריץ,‬
‫לא רק כחפץ, אלא כבת אדם.‬
‫ואותה בת אדם לעולם לא תאהב אותי בחזרה.‬
‫היא מתה, בעיקרון.‬
‫העין שלי.‬
‫אאוץ'.‬
‫ארוסי הארור.‬
‫ארוס לשעבר.‬
‫את נראית…‬
‫כמראה מלבב?‬
‫לא, התכוונתי לומר שאת נראית גמורה למדי.‬
‫אבל…‬
‫כן, את מראה מלבב.‬
‫לא אהבתי אותה היטב?‬
‫אהבת אותה היטב, אבל אהבת אותה בצורה שגויה.‬
‫אני מצטער שאהבתי גם אותך בצורה שגויה.‬
‫לא באמת אהבת אותי, נכון?‬
‫חשבתי שכן.‬
‫אבל אולי לא, בהתחשב בקלות בה זה הפך לשנאה.‬
‫כן, טוב, עברתי חיים שלמים‬ ‫בהם אהבו אותי בצורה שגויה.‬
‫או בעצם, בכלל לא אהבו.‬
‫כשתעלה השמש, אתנתק מכל הקשרים.‬
‫מה זה אומר?‬ ‫-אני הולכת את כל זה לבד.‬
‫עצמאות היא המותרות הגדולה ביותר.‬
‫אקח הכול לעצמי.‬
‫זה לא נשמע שמימי?‬
‫לא.‬
‫ממש לא.‬
‫הדבר השמימי בעולם‬ ‫הוא שיש לך מישהו ששווה לאהוב.‬
‫שאקפוץ לתעלת המגן הזו?‬ ‫-לא.‬
‫כשהמגפה תסתיים,‬ ‫תוכלי לבוא לגור איתי בפירנצה.‬
‫כמשרתת שלך?‬
‫כ…‬
‫חברה שלי.‬
‫נראה לי שאני כבר לא רוצה משרתות.‬
‫זה הדבר הכי מטורף ששמעתי בחיי.‬
‫שלא אעבוד.‬
‫אז מה תעשי?‬
‫כבר לא תעבדי בשביל פמפינאה.‬
‫אני מניחה שאת צודקת.‬
‫לא אעבוד בשבילה.‬
‫כן.‬
‫אחרי שנעזוב כאן,‬ ‫לעולם לא תצטרכי לראות אותה שוב.‬
‫נכון.‬
‫שכנוע פנימי הוא דבר עוצמתי, והוא בצד שלנו.‬
‫המקום הזה שייך לאביך, אז הוא שייך לך.‬
‫אם מישהו לא מסכים, הוא מזמין להתעמת איתי.‬
‫וואו, אימא!‬ ‫-אני שונאת את הפרחים האלה.‬
‫אני לוקחת את הווילה.‬
‫אפשר לבוא?‬
‫לך תזדיין.‬
‫יופי לה.‬
‫וואו! זה נראה ממש מגניב.‬ ‫את נראית כמו הגבירה.‬
‫אני נראית הרבה יותר יפה מפמפינאה, יאקופו.‬
‫אוקיי, אני מוכנה.‬
‫אנדריולי.‬
‫אלוהים, מה קרה לך?‬
‫הם הכו אותי.‬
‫מה קרה לך?‬
‫היא הלכה?‬
‫אני מצטער.‬
‫שיקרתי לה בסוף,‬
‫והיא ידעה.‬
‫ורק הבטחנו שנפסיק עם השקרים.‬
‫וזה כל כך הפחיד אותה.‬
‫והיא מתה כל כך מפוחדת.‬
‫אני מרגיש המון כאב. הוא חזק ממני.‬
‫מה אתה רוצה שאגיד לך?‬
‫את האמת.‬
‫היא מתה.‬
‫ו…?‬
‫והאובדן שלך לא הופך אותך לייחודי.‬
‫כולנו סבלנו.‬
‫מסרתי בשורת מוות מאה פעמים.‬
‫ואני בסך הכול שליח חתיך אחד.‬
‫פאנפילו, זו טראומה שלעולם לא תתגבר עליה.‬
‫זו טראומה…‬
‫שלעולם לא אתגבר עליה.‬
‫כן.‬
‫זאת האמת.‬
‫טוב, אולי אוכל לעודד אותך‬ ‫עם עוד חדשות איומות.‬
‫יש לך עותק של "אגדות אוויאנוס"?‬
‫אתה יודע לקרוא?‬
‫לא, אבל אדם עדיין יכול להתעניין בספר.‬
‫כן, זה נכון.‬
‫לוויקונט לאונרדו הייתה ספרייה נאה,‬
‫ואתה יותר ממוזמן לבקר בה.‬
‫אני מניח שהיא שלך עכשיו.‬
‫תפסו אותה!‬
‫וואו.‬
‫סטרטיליה.‬
‫את נראית… נוצצת.‬
‫סיריסקו, אני לוקחת את הווילה.‬
‫היא שייכת ליאקופו, ואני אימו הרווקה הזקנה.‬
‫אתה רשאי להישאר כמנהל משק הבית.‬
‫את לוקחת את הווילה?‬
‫יאקופו הוא היורש. כך הדברים עובדים.‬
‫באמת?‬
‫כי הווילה לא שייכת לאיש.‬
‫לאונרדו מת.‬
‫עלינו לחלוק במשאביה, סטרטיליה.‬
‫פשוטי העם צריכים לנהל אותה.‬
‫יאקופו הוא פשוט העם.‬
‫אני פשוטת העם.‬
‫עכשיו תורי.‬
‫אלוהים שבשמיים.‬
‫נצטרך להתמודד עם עוד כלבה.‬
‫חברים? חברים, בואו מייד.‬
‫החופשה הסתיימה.‬ ‫-היי, פאנפילו, בוא לשבת איתנו.‬
‫יש לי חדשות. נוראיות.‬
‫שכירי חרב בדרך לכאן.‬
‫שכירי החרב?‬
‫אלה שעשו לי את זה?‬
‫היא כל הזמן מייללת על רגלה.‬ ‫-כמה זמן יש לנו עד שיגיעו?‬
‫אולי כמה שעות.‬
‫אנדריולי השליח אמר לי שהם בדרך.‬
‫הוא גם אמר להם שהווילה מבוצרת‬ ‫על ידי אבירים חמושים.‬
‫אבל היא לא!‬
‫הוא יודע! הוא הרוויח לנו קצת זמן פה.‬ ‫-אוקיי, כולם, ששש!‬
‫ליצ'יסקה, אני דורש ממך יותר מידע.‬
‫כמה שכירי חרב יש,‬
‫והאם יש סיכוי שהם חזקים ממני פיזית?‬
‫זה צבא קטן.‬
‫יש לנו מזל שאנחנו כאן.‬ ‫הווילה עצמה מבוצרת היטב.‬
‫צריך תוכנית.‬
‫נוכל לשלם להם.‬ ‫-כן.‬
‫סיריסקו, ללאונרדו יש איזה חדר מטמון סודי?‬
‫יש את הנדוניה של פמפינאה.‬
‫כן.‬
‫הנדוניה העצומה שבעזרתה‬ ‫היא קיוותה לקנות את ליבו של לאונרדו.‬
‫הזונה.‬ ‫-אבל זה היה הופך את לאונרדו לזונה.‬
‫זה יעבוד?‬ ‫-אולי. הם מושחתים למדי.‬
‫טוב, זה חייב לעבוד.‬
‫ובינתיים, מאמצינו למצוא את פמפינאה התחדשו!‬
‫מצאתי את פמפינאה!‬ ‫-מה?‬
‫פמפינאה, אנחנו צריכים‬ ‫את הנדוניה שלך כדי להציל את הווילה.‬
‫איפה התכשיטים שלך?‬
‫מה? ה… נדוניה שלי?‬
‫אני…‬ ‫-שלא תעזי…‬
‫היא בתיבה שלה.‬
‫איפה זה?‬
‫איפה השקית המפוארת?‬
‫מישהו חיפש בין החפצים שלך?‬
‫רק… שבי.‬
‫יש חיילים בדרך לכאן, כן?‬
‫אם הנדוניה תציל אותנו, בהחלט, קחו אותה.‬
‫שתקי!‬
‫איפה סטרטיליה?‬
‫אני חייבת לה התנצלות.‬
‫כמובן שהיא לא מכשפה.‬
‫תתרחקי ממנה.‬
‫אני מניחה שאני חייבת לכולכם התנצלות, לא?‬
‫כל כך רציתי אהבה, שהמצאתי אחת,‬ ‫והשקר גרם לי לאבד את עצמי לרגע.‬
‫לאבד את עצמך?‬
‫תמרנת כל אדם בחדר הזה.‬
‫אני יודעת.‬
‫אני מצטערת, סיריסקו.‬
‫אני ממש מתביישת.‬
‫מאוחר מדי.‬
‫השקית לא כאן. הנדוניה…‬
‫נעלמה.‬
‫איפה היא, פמפינאה?‬
‫לקחת אותה בזמן שסיריסקו חיפש אותך?‬
‫אני מבטיחה לכם, היא לא אצלי.‬
‫את משקרת.‬
‫אני נשבעת שלא.‬
‫היא משקרת!‬ ‫-אוקיי, מספיק.‬
‫אולי היא רק צריכה עוד קצת זמן‬ ‫כדי להכין את עצמה לפני שתגיד לנו.‬
‫להכין את עצמה? היא לא צריכה לבלוע חרק.‬
‫אני נשבעת בחברות שלנו, היא לא אצלי.‬
‫חברות? מצחיק שאת עדיין‬ ‫מחשיבה את מיסיה לחברה שלך.‬
‫אנחנו עדיין חברות.‬ ‫-מיסיה,‬
‫לאישה הזאת אכפת רק מעצמה‬ ‫ומהאופן בו תוכלי לקדם את האינטרסים שלה.‬
‫כשאת נכשלת איכשהו,‬ ‫היא מעמידה פנים שסר חינך בעיניה.‬
‫זה שקר.‬
‫ואז היא מחייכת ונותנת לך,‬ ‫רק הפעם, להרוויח את דרכך חזרה.‬
‫ולזמן מה היא עליזה.‬
‫ואת עליזה, כי היא עליזה.‬
‫אבל היא עליזה‬ ‫רק כי היא יודעת שהשיטה שלה עובדת.‬
‫הוכחת זאת.‬
‫לא, זה קצת יותר מורכב…‬ ‫-כן, מיסיה! כן!‬
‫אני יודעת את זה כי אני כזאת.‬
‫או שהייתי כזאת.‬
‫מיסיה, לא.‬
‫מיסיה, זה לא נכון.‬
‫מיסיה, בבקשה,‬
‫תתרחקי מהאישה הזאת.‬
‫מיסיה, את יודעת שאני אוהבת אותך.‬
‫טוב, אני מניחה שהיא לא מועילה לנו‬ ‫בלי התכשיטים שלה, אז…‬
‫קחו אותה, בחורים.‬
‫את חסרת תועלת.‬ ‫-טוב,‬
‫הגיע הזמן להיפרד, עלמתי.‬ ‫-לא!‬
‫סיריסקו, לא!‬ ‫-בואי נלך. להתראות.‬
‫סיריסקו, אולי אחד מחבריך מוכי העוני‬ ‫מצא את הנדוניה שלי.‬
‫מה אמרת עכשיו?‬
‫אני לא מאשימה אותם.‬
‫זה באופי שלהם. זה היה חזק מהם.‬
‫את צריכה להתרחק מכאן, הכי רחוק שרק אפשר.‬
‫אתה לא יכול להגיד לי לעזוב.‬
‫מי אתה חושב שאתה?‬
‫מי אני חושב שאני?‬
‫זה ברור, לא?‬
‫אוקיי, סיריסקו, זה סכין.‬
‫זה האחד שחיכית לו.‬
‫הוויקונט לאונרדו האהוב שלך.‬
‫אני סוף סוף כאן.‬
‫סליחה שהתעכבתי בגלל כמה זונות ונציאניות,‬ ‫אבל חזרתי.‬
‫אני כאן, ואני מוכן להכיר את כלתי החדשה.‬
‫ואני אמצוץ ממנה הכול.‬
‫אבל קודם, את יודעת מה אני צריך?‬
‫את הנדוניה.‬
‫זה התשלום שלי.‬
‫ובואי נהיה כנים,‬ ‫זו הסיבה היחידה שבחרתי בך.‬
‫כלומר, תראי אותך.‬
‫אז איפה הם?‬
‫הראי לי את התכשיטים.‬
‫הם לא אצלי.‬
‫מיסיה, הצילו!‬ ‫-זמן ללכת!‬
‫מיסיה, אני לא רוצה ללכת!‬
‫מיסיה, איך יכולת?‬
‫מיסיה!‬ ‫-די!‬
‫מיסיה!‬ ‫-מספיק עם זה!‬
‫מיסיה, אל תיתני להם להוציא אותי לשם לבד!‬
‫סיריסקו, רק רגע. רק רגע, בבקשה.‬ ‫-לא אשרוד בלעדייך!‬
‫בבקשה.‬
‫די!‬ ‫-מספיק!‬
‫להתראות, פמפינאה.‬
‫לא.‬
‫אני יודעת שתהיי בסדר גמור לבדך,‬
‫כמונו.‬
‫מיסיה, תקשיבי לי. בבקשה.‬
‫בבקשה.‬
‫להתראות.‬
‫כולכם מסריחים!‬
‫בסדר. המצב כאן עומד להשתנות.‬
‫סיריסקו, כולם,‬
‫אני חושבת שהגיע הזמן שנפנה את תשומת ליבנו‬ ‫למישהי שבאמת ראויה לה.‬
‫נייפילה.‬
‫בוא.‬
‫תודה.‬
‫חברים…‬
‫באתי לכאן כדי להתחמק מהאמת.‬
‫כדי להרוויח זמן עם הסחות דעת נעימות.‬
‫חופשה.‬
‫אבל החופשה הזאת הייתה ברת-חלוף,‬ ‫כמו כל החופשות.‬
‫ועכשיו,‬
‫נשארתי רק עם האמת.‬
‫נייפילה, בלעדייך…‬
‫אני אבוד.‬
‫חיבקתי את אחותי כשהיא מתה.‬
‫ממש לפני שהיא הלכה,‬
‫היא לא ראתה.‬
‫וברגע ההוא,‬
‫עיניי שלי כשלו.‬
‫עד כדי כך רציתי להתחלף איתה.‬
‫פיאמטה.‬
‫היא ניקתה את הקמינים בשבילי‬ ‫כשהייתי עייפה מדי.‬
‫לי הייתה את ליזבטה.‬
‫ואת קרלוטו.‬
‫לואיג'י, אנטוניו.‬
‫פרדוצ'יו.‬
‫רמבאלדו.‬
‫סקארלטה וטדאלדו.‬
‫ואת אימא שלי, קתרינה.‬
‫היא, כמובן, מתה בלידתי.‬
‫אני מבין שמוח התינוק שלי היה כה עצום,‬ ‫שהוא רצח אותה.‬
‫ודיונאו.‬
‫דודי מת בעמידה, מה ש…‬
‫לא יודע, העציב אותי.‬
‫הוא אהב להכות אותי באזור האוזניים,‬ ‫אבל עדיין היה נחמד אליי.‬
‫לופטה.‬
‫היא הייתה יפהפייה ועדינה.‬
‫כפות רגליה היו גדולות.‬
‫ארורה המגפה הזאת.‬
‫אה, לא.‬
‫סוס בעט בה.‬
‫לוצ'יה שלי.‬
‫היא שנאה אותי עד נשימתה האחרונה.‬
‫ואני מבין למה.‬
‫פארמנה.‬
‫אהובתי.‬
‫ויולטה.‬
‫לאורטה.‬
‫אימא.‬
‫אדואר…‬ ‫-אבא.‬
‫היי, ליצ'יסקה.‬
‫היי, חכי.‬
‫את רוצה לדבר עליו?‬ ‫-אני עדיין לא רוצה לדבר איתך.‬
‫אני מצטערת.‬
‫שיקרתי כי אבא ביקש ממני לשקר.‬
‫אני לא מוצאת בתוכי שום חלק שיוכל לסלוח לך.‬
‫אנחנו חייבות לנסות.‬
‫מה הטעם בבני משפחה‬ ‫אם את לא מקבלת מהם אהבה ללא תנאי?‬
‫אני אמורה להתחיל להתייחס אלייך כבת משפחה?‬
‫מתי את היית אמורה להתחיל לעשות אותו דבר?‬
‫בהחלט לא בשנים‬ ‫בהן שטפתי את החרא מסירי הלילה שלך,‬
‫ניקיתי את הבגדים מוכתמי החרא שלך.‬ ‫-נשמע כאילו אני תמיד מכוסה בקקי.‬
‫את אף פעם לא צריכה לעשות דברים קשים.‬ ‫אני תמיד צריכה.‬
‫זה ההבדל בינינו.‬ ‫-אני אף פעם לא צריכה לעשות דברים קשים?‬
‫זה מגוחך.‬
‫מה אי פעם עשית בשביל מישהו אחר?‬
‫נכנסתי בפמפינאה בשביל מיסיה!‬
‫כן, בסדר. אז מה אי פעם עשית בשבילי?‬
‫מה עם הפעם בה הצלתי את חייך?‬
‫מתי עשית את זה?‬
‫אמרתי לך שאבא מת,‬
‫כדי שלא נחלה ונמות מהדבר, וזה הציל אותנו.‬
‫מה הכוונה?‬
‫הוא היה מת.‬
‫אמרת שהוא מת.‬
‫שיקרתי.‬
‫השארנו אותו למות…‬
‫לבד?‬ ‫-הוא היה מבין.‬
‫איך יכולת?‬ ‫-היה ברור שהוא עומד למות,‬
‫וגם אנחנו היינו מתות אם היינו נשארות.‬ ‫הצלתי אותנו.‬
‫כן. כן, לא, שכחתי שניצלנו.‬
‫אני מסרבת להיות קשורה אלייך לנצח.‬ ‫תמיד לשרת את צרכייך, להציל אותך.‬
‫את חסרת אונים,‬
‫ומגיע לך להמשיך לבד.‬
‫זה מה שאני רוצה.‬
‫לא הייתה לי ברירה.‬
‫חשבתי שהם של לאונרדו.‬
‫אין לאונרדו.‬
‫ספרי להם.‬
‫ספרי להם שהייתי חייבת לקחת את הנדוניה שלי.‬
‫היא כל מה שאני שווה.‬
‫חכי…‬
‫לאן את הולכת איתה?‬
‫היי, הווילה בכיוון השני!‬
‫עצרי! זאת הנדוניה שלי!‬
‫ועוד איך, סניורה.‬
‫פאק!‬
‫תרגום כתוביות: גלעד קשר‬