Lopettakaa! En ole tehnyt mitään väärää! -Mitä? Muuta et ole tehnytkään!
Tännepäin!
Ajavat minut vielä hautaan! -Vauhtia!
Saarretaan!
Missä? -Tuolla!
Ei! Tulkaa! Hän ei saa paeta!
Misia!
Tuonne!
Jacopo! -Äiti!
Äiti! -Jacopo!
Äiti! -Olen tässä.
Äiti! -Jaksa vielä.
Oletko kunnossa? -Olen. Pelotti vain.
Oletko sinä kunnossa?
Kärsin palovammoista ja häpeästä.
Ystävyyteni Tindaron kanssa aiheutti tämän. Petin sinut.
No niin.
Etsikää ovien takaa. Niitä on paljon.
Onpa tilavaa. -Se hämähäkki voi olla missä vain.
Tarkoitin, että mukavat tilat. -Kiitos. Pampinea pilaa ne.
Benediktiinit rakensivat tämän talon. Nyt se on täynnä Pampinean hattuja.
Osa niistä on yliampuvia. Useimmat niistä ovat yliampuvia!
Onko hän se nainen, josta puhuit?
On. Arvostan sitä, että kuuntelit. -Kiitos.
Nyt etsimme hänet ja hankkiudumme hänestä eroon.
Sitten voimme nauttia kartanosta yhdessä.
Ja elää kuin aateliset viiniä juoden ja tarinoiden langenneista naisista.
Ja langenneista munkeista.
Pitäkää nyt silmänne auki.
Mutta varokaa.
Hän saattaa lumota teidät, sillä hän on kaunis nainen.
Menkää! -Tännepäin.
Luulin sinun kuolleen.
Lähellä se olikin. Miesjoukko oli tappaa minut.
Licisca käyttäytyi kuin kamala ämmä. Sinua olisi tarvittu.
Outoa, että sinä olet Filomena. -Ei ole, vaan oikein.
Ihana nähdä sinut.
Kaipasin sinua.
Ja minä sinua, senkin roikkuva oksa. -Kiitos, senkin ryhmyinen kanto.
Meidän pitää löytää Pampinea ennen muita.
Hän aikoi polttaa Stratilian. Voisimme jättää hänet muille.
En voi sallia sitä.
Et voi vai etkö halua?
Kerro, mistä olen jäänyt paitsi.
Stratilia!
Poikaseni, olet kunnossa. Soturin sydän, kuten arvelinkin.
Stratilia, minulla olisi asiaa.
Ymmärrän, mikset suostunut kosintaani, kun olit roviolla. Sinulla piti kiirettä.
Vaaraan joutumisesi herätti minussa kiivaan halun olla turvanasi.
Olen varakas. Voin suojella sinua.
Ja kuten tiedät,
meitä yhdistää vahva eroottinen side.
Siispä kysyn nyt, rauhallisesti…
Kas niin.
Oletko loukkaantunut? Tärvelikö se syöjätär kallisarvoiset sääresi?
Tarvitaan lääkäri. Jacopo, pyydä Siriscoa pyytämään viestinviejää -
pyytämään tänne lääkäri.
Raha ei ole este. Sitä on rajattomasti.
Lakkaa puhumasta.
Mitä? -Puhut lakkaamatta.
Armaani… -Ole hyvä ja lakkaa puhumasta.
Tule.
Stratilia, missä Dioneo on? -Kuollut.
Kuollutko? -Kuollut.
Voi taivas. Hemmetti. Mitä minä nyt teen?
En tiedä. Näkemiin.
Odota, Stratilia. Olen pahasti haavoittunut.
Voisitko auttaa?
Voisin, mutta en auta. -Mikset?
Lähden poikani kanssa täältä iäksi.
Niinkö? Minne? -Jonnekin muualle.
Ilman apuasi kuolen tänne. Minun on päästävä pois täältä.
Minäkin haluan lähteä.
Äiti, pitää olla kiltti.
En aio enää asettaa aatelisten tarpeita omiemme edelle.
Ei hän ole aatelinen vaan palvelija. -Olet ollut tarkkana.
Hyvä on. Mene pakkaamaan tavaramme.
Hoidan häntä, mutta aamunkoitteessa lähdemme.
Saanko leikkiä Tindaron kanssa? -Et.
Asetu pöydälle.
Tulet kärsimään kovasti.
Olisinpa nähnyt kaiken tuhon.
Oliko tyydyttävää nähdä Ruggieron sekopäineen saavan ansionsa mukaan?
Olihan se.
Odota!
Mitä?
Ruggiero on siellä.
Onko hän elossa? Sanoit kaikkien kuolleen ruttoon.
Ei. -Hän ei ole elossa vaiko eivät kuolleet?
Sekä että.
Mistä on kyse?
Pampinea… -Mitä?
Hän käski tappaa Ruggieron.
Teitkö sen?
Tein. Tavallaan. Enimmäkseen.
Kyllä minä tein sen.
Käskikö Pampinea murhata? -Se oli pakko tehdä.
Ei ollut pakko.
Näytät järkkyneeltä. Silmäsi ovat himmenneet.
Älä nyt. Samanlaiset ne ovat kuin ennenkin.
Olen sama vanha Misia.
Kannel' laivan uljaan Seilas herra Ivy
Hän hymyllänsä…
Tiedän, että rakastat häntä, mutta sinun täytyy jättää hänet.
Minä autan. Pampinea on paha ihminen. Hänelle ei pidä suoda uskollisuutta.
Muuten pahuus tuhoaa sinut.
Pärjään kyllä. -Et pärjää. Vaan vajoat pimeyteen.
Jestas…
Tahdon hänestä eroon. Tunnen tukehtuvani. Ole kiltti ja auta minua.
Tahdon, että olet vapaa. Sinä voit olla vapaa.
Kanssasi tunnen itseni vapaaksi.
Pampinea!
Tarkistakaa tuo huone ja komero. Pampinea!
Onko hän tuolla?
On. -Todellako?
Taidat tarkoittaa vaimoasi. Vainajaa.
Niin. -Pahoittelut.
Valehtelin.
Mitä? -Ennen kuin hän kuoli.
Enkö voi enää perua sitä? -En osaa sanoa.
Autatko hautaamisessa?
En taida pystyä itse.
Kyllä. Autan kyllä, Panfilo.
Kunhan ensin löydän Pampinean.
Ja paiskaan hänet ikkunasta!
Huuto oli tarkoitettu hänelle. -Ymmärrän.
Odotellessasi voisit vaikka rukoilla. Vaimosi vaikutti pitävän sellaisesta.
Kas, uudet ystäväni. He asuvat nyt täällä. Tasaveroisina.
Voiko hän olla seinissä? -Missä vain. Vaikka isossa ruukussa.
Tulkaa kiireesti. -Katsokaa, näkyykö ruukkuja.
Kaikkivaltias Isä…
Vaikka sanoin, etten ehkä usko Sinuun,
otan vastaan kaiken tarjoamasi armon.
Surkeimmankin murusen.
En kestä tätä surua.
Tätä vihan ja syyllisyyden taakkaa.
Auta minua.
Neifile, auta minua.
Hys.
Rauhoitu. En ole edes aloittanut. Hengitä rauhallisesti.
Mitä teet sulilla?
Asetan niiden ruodit helpottamaan nuolen väkästen liukumista ulos.
Selvä. -Ensin täytyy löytää väkäset.
No niin, vedä henkeä. Kaksi, kolme…
Missä opit tämän?
Leonardo ampui kerran lempikoiraansa, ja päätin pelastaa sen.
Hän ei ilahdu näkemästään, kun hän palaa.
Hän kuoli jo viikkoja sitten.
Pitää päästä pois täältä.
Noin. -Saatana!
Ensimmäinen on pahin.
Sinulla on suloinen poika. -Niin, Jacopo.
Hän on Leonardon poika.
Ai. Sepä…
Sepä yllättävää. -Niin.
Puhu lisää. Kerro suhteestasi viheliäisen aatelismiehen kanssa.
No, suhteen alku oli oikein mukava.
Leonardo osasi halutessaan olla hyvin romanttinen.
Hän vannoi rakkauttaan. Se tehosi minuun hävettävän kauan.
Lopulta tajusin, ettei hän piitannut. Mutta Jacopon takia jäin tänne.
Ette siis olleet enää yhdessä? -Emme vuosiin.
En edes yöpynyt kartanossa. Leonardo oli kuitenkin avokätinen.
Hän lupasi omaisuutensa Jacopolle.
Jacopo siis omistaa kartanon. -Ei lupauksilla enää ole merkitystä.
No niin. -Perkeleen nuolenketale!
Puhu sinä nyt. -Hyvä on.
Filomena paljastui sisarekseni.
Hän tiesi sen, mutta piti minua palvelijanaan.
Olet siis aatelinen. -En sen enempää kuin poikasi.
Koko ikäni luuttusin lattioita isäni ja sisarteni kodissa.
He tiesivät totuuden, mutta antoivat sen vain jatkua.
Nukuin törkyisellä kaislapedillä, he puolestaan nauraen höyhenpatjoillaan.
Nauroivatko he nukkuessaan? -Nauroivat minun surkeudelleni.
Aateliset. -Ihmiset.
Halusin uskoa Tindarosta parempaa. Toivoin, että nyt asiat menisivät toisin.
Toisin meni vain se, että hänen pikkusieluisuutensa tuli ilmi heti.
Pidän vallastani häneen mutta en hänestä itsestään.
En piittaa Tindarosta lainkaan.
En minäkään.
Painukoot kaikki hiiteen. -Nimenomaan.
Jäät kyllä henkiin. Luulisin.
Pidä jalka koholla ja lepää ennen lähtöäsi.
Kiitos huolenpidostasi.
Typerä piirre, josta en pääse eroon.
Ota minut, kuolema.
Stratilia vaikertakoon ruumiini yllä.
Ulkona vaeltaessani ajattelin sinua.
Pidit minut lämpimänä.
Pidän sinusta.
Tiedän.
Voin olla vapaa. -Paskat Pampineasta.
Paskat hänestä.
Arriguccio. Tutkitteko ullakot? -Ei jälkeäkään hänestä.
Ullakoita on kolme. -Minä laskin neljä.
Ehkä voisimme yhdessä tutkia keittiön -
ja samalla syödä hieman ruokaa, jota lupasit.
Ei kesken kriisin voi ruveta syömään. Pampinea saattaa tarkkailla meitä nyt!
Muistuttaisin, että näemme nälkää.
Sirisco, voinko jutella kanssasi? Olenhan ystävä.
Kallis ystävä.
Kenties olet ottanut sen Pampinean tekoset turhan raskaasti.
Löysikö hän sinut? Maksoiko hän sinulle? -Ei.
Niin hän teki. Hämähäkki!
Rauhoitu, ystävä hyvä. Hän ei voi satuttaa sinua.
Hän käytti minua hyväkseen. Ja uskotteli kantavansa lastani.
Olitte rakastavaisia. -Jo vain.
Hän rakasti tätä.
Paratkoon. Mokoma seireeni teki minusta taas typeryksen.
Ei, Sirisco. -Olet oikeassa. Tämä on turhaa.
Ei hänellä ole meihin valtaa. -Mennäänkö siis syömään?
Ahmitaan kunnolla. Porsastellaan.
Tulkaa.
Onko pakko lähteä? -On.
Voiko Tindaro tulla mukaan? -Ei.
Menetän ainoan ystäväni, jonka vasta tapasin.
Ei hän ole ystäväsi. -On.
Valitan, kulta. Löydät kyllä uuden.
Mihin menemme? Tiedätkö edes? -En tiedä.
Se selviää kyllä.
Se nainen sanoi, että kartano on minun. -Ei ole. En ollut isäsi vaimo.
Olet aatelisille pelkkää rahvasta. Roskasakkia.
Miten voit sanoa niin? -Koska olen itsekin.
Se nyt vain sattuu olemaan osamme maailmassa.
Olen meistä ylpeä.
Se nainen sanoi, että kartano on minun. Ja hän on rikas.
Mitä jos tämä kaikki onkin meidän?
Kai mekin voimme omistaa jotain?
Kyllä me voimme omistaa jotain.
Jos vain otamme.
Veli hyvä, oletko sairas?
En.
Pitäisi kyllä olla.
Millainen mies ei saa edes itseään hengiltä?
Heikko mies kaiketi.
Aivan. Niin se on.
Se minä olen.
Heikko mies.
Oloni on lattea. Tyhjä.
Samoin.
Kunnioittavasta anelustani huolimatta -
menetin ainoan naisen, jota olen rakastanut.
Romanttisessa mielessä.
Hän on sentään täällä.
Neifile on lähtenyt luotani.
Minulla ei ole ketään.
Ja syy on minun.
Olisin voinut antaa hänen ryhtyä nunnaksi avioitumisen sijaan.
Olen yhtä yksin kuin sinä.
Etkä ole.
Kyllä olen.
Löysin naisen, jota ihailen. En vain kohteena, vaan ihmishenkilönä.
Mutta en koskaan saa häneltä vastarakkautta.
Hän on yhtä kuin kuollut.
Silmäni…
Kihlattunihan se siinä. -Entinen kihlattu.
Näytät…
Tyrmäävältäkö?
Aioin sanoa, että nuijitulta.
Mutta -
näytät kyllä tyrmäävältä.
Enkö rakastanut häntä hyvin?
Rakastit hyvin, mutta väärin.
Anteeksi, että rakastin sinuakin väärin. -Et kai sinä oikeasti rakastanut?
Luulin rakastavani.
Ehkä erehdyin, sillä se kääntyi helposti vihaksi.
No, minua on rakastettu väärin koko ikäni.
Tai pikemminkin ei lainkaan.
Kun päivä nousee, jätän kaikki kahleet taakseni.
Mitä tarkoitat? -Lähden omilleni.
Itsenäisyys on suurinta ylellisyyttä. Otan sen kokonaan itselleni.
Jumalaista, eikö?
Ei.
Ei yhtään.
Jumalaisinta maailmassa on joku, jota rakastaa.
Pitäisikö hypätä vallihautaan? -Ei.
Ruton päätyttyä voit tulla asumaan luokseni Firenzeen.
Palvelijattareksiko?
Ystävättäreksi.
En halua enää palvelijoita.
Mielipuolisin kuulemani ehdotus. Etten tekisi töitä.
Mitä muutakaan? Et jatka enää Pampinean alaisuudessa.
Totta. Enpä kai.
Niin.
Lähdettyämme täältä et näe häntä enää koskaan.
Aivan.
Varmuus on voimavara, ja meillä sitä riittää.
Kartano kuului isällesi ja nyt sinulle. Jos joku on eri mieltä, puhukoon minulle.
Oho. -Inhoan noita kukkia.
Otan kartanon.
Voinko minäkin tulla? -Painu hiiteen.
Mahtavaa.
Jopas nyt. Upea näky. Näytät ihan siltä rouvalta.
Näytän paljon paremmalta kuin Pampinea.
Olen valmis.
Andreoli.
Mitä sinulle tapahtui?
Minut piestiin. Mitä sinulle tapahtui?
Onko hän mennyt?
Otan osaa.
Valehtelin hänelle lopussa. Hän huomasi sen.
Vaikka olimme luvanneet olla rehellisiä.
Se sai hänet pelkäämään.
Hän kuoli peloissaan.
Tunnen tuskaa, enkä pääse siitä irti.
Mitä haluaisit kuulla? -Totuuden.
Hän on kuollut.
Jatka. -Eikä kokemuksesi ole ainutlaatuinen.
Olemme kaikki kärsineet. Olen vienyt satoja kuolinviestejä.
Ja olen vain yksi komea viestinviejä.
Olet kokenut kamalia etkä toivu koskaan.
Tämä on kamalaa.
Enkä toivu koskaan.
Niin. Aivan.
Se on totuus.
Kenties voin piristää sinua tuomalla lisää hirveitä uutisia.
Onko täällä nidettä Avianuksen faabeleista?
Osaatko lukea?
En, mutta voivat kirjat silti kiinnostaa. -Pitää paikkansa.
Saat tutkia varakreivin kirjakokoelmaa sydämesi kyllyydestä.
Nyt se on kai sinun.
Napatkaa hänet!
Jopas. Stratilia.
Näytät kiiltävältä.
Otan kartanon haltuuni.
Se kuuluu Jacopolle, ja olen hänen vanhapiikaäitinsä.
Voit jatkaa tilanhoitajana.
Vai otat sinä kartanon? -Jacopo on perijä. Niin se menee.
Meneekö?
Kartano ei kuulu kenellekään. Leonardo on kuollut.
Kartanon antimet tulisi jakaa. Ja väen pitäisi hallinnoida sitä.
Jacopo on kartanon väkeä. Ja minä.
On minun vuoroni.
Luoja paratkoon.
Tiellemme asettui uusi ämmä.
Ystävät, tulkaa heti! Lomailu on ohi.
Istu seuraamme. -Minulla on hirveitä uutisia.
Palkkasoturit ovat matkalla tänne.
Nekö, jotka tekivät tämän minulle? -Hän valittaa jatkuvasti jalastaan.
Kauanko meillä on aikaa? -Jokunen tunti ehkä.
Andreoli toi viestin. Hän kertoi heille, että kartanoa vartioivat ritarit.
Se ei ole totta! -Hän sanoi niin, jotta saamme lisäaikaa.
Hiljaisuutta! Licisca, vaadin lisätietoja.
Montako heitä on, ja ovatko he kenties minua vahvempia?
Heitä on pieni armeija.
Onneksemme kartano on kuin linnoitus.
Tarvitaan suunnitelma. -Lahjonta kenties.
Oliko Leonardolla salaista aarrekammiota?
Meillä on Pampinean myötäjäiset. -Tosiaan.
Joilla hän aikoi ostaa Leonardon sydämen.
Mokoma huora. -Leonardo siinä olisi huora.
Toimisiko se? -Ehkä. He ovat ahneita.
Pakko toimia. Ja nyt on jälleen ryhdyttävä etsimään Pampineaa.
Löysin Pampinean! -Mitä?
Pampinea, kartano on pelastettava myötäjäisilläsi. Missä jalokivet ovat?
Mitä? Myötäjäisetkö? -Älä edes…
Matka-arkussa.
Ne ovat matka-arkussa.
Missä se on? Missä se hieno pussukka on?
Onko joku kaivellut tavaroitasi? Sano nyt.
Tänne on siis tulossa sotilaita. Jos myötäjäisistä on apua, ottakaa ne.
Tuki suusi.
Missä Stratilia on?
Olen hänelle anteeksipyynnön velkaa.
Ei hän mikään noita ole. -Pysy erossa hänestä.
Taidan olla kaikille anteeksipyynnön velkaa.
Janosin rakkautta, joten keksin rakkausvalheen. Hukkasin itseni siihen.
Vai hukkasit? Olet manipuloinut jokaista meistä.
Tiedän.
Olen pahoillani, Sirisco. Häpeän tekojani.
Myöhäistä.
Pussukkaa ei ole. Myötäjäiset ovat mennyttä.
Missä ne ovat?
Otitko ne paetessasi Siriscoa?
Lupaan, etteivät ne ole minulla. -Valehtelet.
Vannon, että en. -Hän valehtelee!
Lopetetaan nyt.
Ehkä hänen pitää vähän koota itseään ennen kuin hän kertoo.
Ei tässä ole kyse ötökän nielemisestä.
Vannon ystävyytemme kautta, ettei minulla ole niitä.
Vai ystävyyden? Huvittavaa, että pidät Misiaa yhä ystävänäsi.
Olemmehan me ystäviä. -Misia!
Tuo nainen välittää vain itsestään ja siitä, miten hyötyä sinusta.
Kun teet virheen, hän teeskentelee, ettei enää välitä sinusta.
Pötyä.
Sitten hän antaa muka yhden tilaisuuden hyvittää virheesi.
Jonkin aikaa hän on mielissään. Ja sinä olet siitä mielissäsi.
Hän on mielissään vain siitä, että taktiikka toimii.
Olet osoittanut sen.
Ei, asia on mutkikkaampi… -Kyllä, Misia!
Tiedän, koska käytän samaa taktiikkaa.
Siis käytin ennen.
Misia.
Ei se ole totta. -Misia, ole kiltti.
Poistu tuon naisen läheisyydestä.
Tiedät, että rakastan sinua.
Ei hänestä kai ole meille hyötyä ilman jalokiviä, joten…
Viekää hänet.
Olet hyödytön. -On jäähyväisten aika.
Ei! -Hyvästi.
Sirisco, ehkä joku köyhistä ystävistäsi löysi myötäjäiseni.
Mitä sanoit?
Ei heitä pidä syyttää. Sellainen kuuluu heidän luontoonsa.
Painu täältä niin kauas kuin vain mahdollista.
Et voi käskyttää minua.
Kuka luulet olevasi?
Kukako minä luulen olevani?
Eikö se ole ilmiselvää?
No niin, tuo on veitsi.
Se, jota olet odottanut.
Rakkaasi, varakreivi Leonardo.
Olen vihdoin saapunut.
Ajauduin venetsialaishuorien seuraan, mutta nyt olen palannut.
Ja olen valmis tutustumaan morsiameeni.
Aion imeä hänet kuiviin.
Mutta ensin tarvitsen myötäjäiset.
Eli maksuni. Valitsin sinut vain sen takia. Näkeehän sen jo naamastasi.
Missä ne ovat?
Näytä ne jalokivet. -Eivät ne ole minulla.
Misia! -Nyt lähdetään!
Misia! Kuinka saatoit?
Lopeta! -Misia!
Älä anna minun jäädä yksin! -Sirisco, odota hetki.
En pärjää ilman sinua! -Pyydän.
Lopeta. -Riittää!
Hyvästi, Pampinea. -Ei.
Selviät varmasti mainiosti omillasi. Ja me myös.
Kuuntele, ole kiltti.
Hyvästi.
Olette kaikki lurjuksia!
Nyt onkin sitten luvassa muutoksia.
Sirisco. Ja muutkin.
On aika kääntää huomio ihmiseen, joka ansaitsee sen.
Neifileen.
Tulkaa.
Kiitos.
Ystävät…
Tulin tänne päästäkseni totuutta pakoon.
Tulin viettämään aikaa viihdykkeiden parissa. Lomailemaan.
Vaan loma loppui lyhyeen kuten aina.
Ja nyt -
jäljellä on vain totuus.
Neifile, ilman sinua -
olen hukassa.
Minun sisareni kuoli syliini.
Viimeisinä hetkinään -
hän ei nähnyt mitään.
Ja silloin minunkin silmäni pettivät.
Niin kovasti tahdoin hänen tilalleen.
Fiammetta.
Hän auttoi tulisijojen puhdistuksessa, kun olin uupunut.
Minulla oli Lisabetta.
Ja Carlotto.
Luigi ja Antonio.
Freduccio. Rambaldo.
Scarlata ja Tedaldo.
Ja äitini Caterina.
Hän kuoli, kun synnyin. Valtavat vauvanaivoni murhasivat hänet.
Ja Dioneo.
Setäni kuoli seisovilta jaloiltaan. Se…
No, se suretti minua.
Hänellä oli tapana läpsiä minua korville, mutta silti hän oli kiltti.
Lupetta.
Hän oli kaunis ja lempeä. Hänellä oli isot jalat.
Kirottu kulkutauti. -Ei.
Hevonen potkaisi häntä.
Oma Luciani.
Hän vihasi minua viime hengenvetoonsa asti.
Ymmärrän, miksi.
Parmena.
Kyyhkyseni.
Violetta.
Lauretta.
Äiti.
Eduar… -Isä.
Hei, Licisca. Odota.
Tahdotko puhua hänestä?
En sinulle. -Olen pahoillani.
Valehtelin, koska isä pyysi minua valehtelemaan.
En löydä itsestäni anteeksiantoa sinua kohtaan.
Täytyyhän meidän yrittää. Perheenjäsenten tulisi rakastaa toisiaan ehdoitta.
Pitääkö minun kohdella sinua perheenjäsenenä? Teetkö sinä niin?
Et ainakaan niinä vuosina, kun pesin paskat yöastioistasi,
kuurasin paskatahrat vaatteistasi…
Ihan kuin olisin aina kakassa.
Sinun ei tarvitse tehdä mitään rankkaa. Minun täytyy. Se ero meissä on.
Vai ei muka? Naurettavaa.
Mitä olet tehnyt jonkun toisen eteen? -Jyräsin Pampinean Misian puolesta.
Selvä. Mitä olet tehnyt minun eteeni?
Vaikkapa pelastanut henkesi.
Milloin muka?
Sanoin isän kuolleen,
jotta pääsisimme ruttoa pakoon. Se pelasti meidät.
Mitä tarkoitat?
Hän oli kuollut. Sanoit niin. -Valehtelin.
Jätimme hänet siis kuolemaan yksin. -Hän ymmärtäisi.
Kuinka saatoit?
Hän teki kuolemaa. Meille olisi käynyt pian samoin.
Pelastin meidät.
Tosiaan. Unohdin, että olemme pelastuneet.
En suostu olemaan sidoksissa sinuun. Huolehtimaan sinusta, pelastamaan sinua.
Olet avuton. Ansaitset olla omillasi.
Itse ainakin haluan olla.
En voinut muutakaan.
Nuohan olivat Leonardolle. -Leonardoa ei ole.
Kerro heille, että minun oli pakko ottaa myötäjäiseni.
Ne määrittävät arvoni.
Siis…
Mihin sinä nyt?
Kartano on toisessa suunnassa!
Seis! Veit myötäjäiseni!
Helvetin kova mimmi.
Perkele!
Tekstitys: Heidi Mäki