Lad mig være! Jeg har ikke gjort noget galt!
Hvad? Du har gjort alt forkert!
Denne vej!
-Det vil hjemsøge mig til min grav! -Hurtigt!
Bloker hende!
-Derhenne! -Hvor?
Derhenne!
Løb derhen!
-Fortsæt! -Jeg så hende gemme sig!
Denne vej!
Her!
Nej! Kom nu! Hun må ikke slippe væk!
Kom nu, Sirisco.
Misia!
Denne vej!
Jacopo!
Mor!
-Mor! -Jacopo!
-Mor! -Jeg er her.
-Mor. -Jeg er her.
Jeg er her.
Mor!
Vent lidt.
-Mor. -Er du okay?
-Ja. -Er der sket noget?
-Er du okay? -Jeg er bare bange.
Er du kommet noget til?
Jeg er brændt og skamfuld.
Mit venskab med Tindaro er skyld i det her.
-Nej. -Jeg svigtede dig.
Godt.
Se bag dørene.
-Der er mange døre. -Det er noget af et rum.
Hun kan være hvor som helst.
-Nej, her er dejligt. -Fint.
Tak. Ja. Og Pampinea ødelægger det.
Det blev bygget af benediktinermunke, og nu er det fyldt med hatte.
Nogle af dem er overdrevne.
-De fleste af dem er overdrevne! -Er det hende, du talte om?
Ja. Det betyder meget for mig at du lyttede.
Tak.
Nu må vi finde hende.
Vi skal af med hende,
og så kan vi dele den her vidunderlige villa sammen.
Vi kan leve som de adelige.
Vi kan drikke vin, og vi kan fortælle historier om perverse kvinder!
-Og perverse munke. -Ja.
Godt. Hold øjnene åbne, men vær forsigtige.
Vær forsigtige.
Hun vil narre dig, fordi hun er en smuk kvinde.
Af sted!
-Hvor? -Den vej.
Jeg troede, du var død.
Det var tæt på. De modbydelige lejesoldater.
Licisca var en møgkælling. Jeg tænkte: "Hvor er Misia i nødens stund?"
Spøjst, at du er Filomena.
Nej, det giver fint mening.
Jeg er glad for at se dig.
Jeg har savnet dig.
Jeg har også savnet dig, din lavthængende gren.
Tak, din ujævne stump.
Vi må finde Pampinea, før de gør.
Hun ville brænde Stratilia på bålet. Skal vi lade dem finde hende?
Jeg kan ikke lade dem skade hende.
Kan ikke eller ikke?
Fortæl mig alt, hvad jeg er gået glip af.
Stratilia!
Min dreng, du er uskadt.
Du er en kriger, som jeg troede.
Stratilia, jeg vil sige noget.
Jeg forstår, hvorfor du nægtede mit frieri tidligere ved bålet.
Det var en travl tid for dig.
Men at se dig i fare gjorde mig desperat for at sikre dit velvære.
Jeg er en rig mand. Jeg kan beskytte dig.
Og der er, som du ved,
et intenst erotisk bånd mellem os.
Så nu spørger jeg dig
i al ro…
Okay.
Hvad er der sket?
Skæmmede den rødhårede furie dine dyrebare ben?
En læge!
Jacopo, bed Sirisco sende bud efter en budbringer,
som kan hente en læge.
Penge er uendeligt ligegyldige i det her tilfælde.
Hold op med at tale.
Du taler altid.
-Min elskede… -Hold op med at tale.
Kom.
-Stratilia, hvor er Dioneo? -Død.
-Død? -Død.
Åh gud.
Pis. Hvad skal jeg gøre?
-Det ved jeg ikke. Farvel. -Nej, Stratilia.
Jeg har et slemt sår.
Kan du hjælpe mig?
Ja, men jeg vil ikke.
-Hvorfor ikke? -Min søn og jeg rejser herfra.
-Gør vi? -Ja.
-Hvor skal vi hen? -Et andet sted.
Vær sød at hjælpe mig. Uden din hjælp dør jeg her, og jeg må væk.
Jeg vil også gerne væk.
Mor, hjælp hende.
Nej, jeg sætter ikke en adelig over os igen. Nej.
Hun er jo ikke adelig, men tyende.
Du er opmærksom.
Okay. Gå hen til hytten, pak vores ting.
Jeg tager mig af hende, men vi tager af sted ved solopgang.
-Må jeg lege med Tindaro? -Nej.
Læg dig på bordet.
Det vil føles forfærdeligt.
Gid jeg havde set det hele.
Var det godt at se Ruggiero og galningene få som fortjent?
Ja.
Vent!
Hvad?
Ruggiero er derinde.
Er Ruggiero i live?
Men du sagde, alle døde af pesten.
Nej.
Er han ikke i live? Eller ikke død af pest?
Begge dele.
Hvad foregår der?
Pampinea, hun…
Hvad?
Hun bad mig dræbe Ruggiero.
Og det gjorde du?
Ja. På en måde.
For det meste.
Ja, jeg gjorde det.
Fik hun dig til at myrde?
Han var der, så det skulle gøres.
Nej, det skulle ikke gøres.
Du ser forstyrret ud.
Med triste øjne.
Lad nu være.
De er som altid.
Og jeg er den samme Misia.
Om bord på Den uforskammede helgen Der sejlede en mand ved navn Ivy
Og da han smilede…
Jeg ved, du elsker hende, men du er nødt til at forlade hende.
Jeg hjælper dig. Hun er et dårligt menneske.
Glem din loyalitet over for hende.
Du er nødt til at fjerne råddenskaben.
-Jeg klarer mig. -Nej.
Du bliver stemplet. Du bliver slukket.
Pis.
Jeg vil fjerne hende.
Jeg bliver kvalt.
Jeg føler, jeg er ved at blive kvalt. Hjælp mig.
Du skal være fri.
Du kan blive fri.
Jeg er fri sammen med dig.
Pampinea?
Pamp…
Tjek værelset. Der er et skab.
Pampinea?
Er hun derinde?
-Ja. -Er hun?
Du mener Neifile, din kones lig.
-Ja. -Undskyld.
Jeg løj.
-Hvad? -Før hun døde.
Kan jeg fortryde det?
Jeg er ikke sikker.
Hun skal begraves.
Jeg kan ikke gøre det selv.
Ja. Jeg skal nok hjælpe dig, Panfilo.
Ja. Så snart jeg finder Pampinea
og smider hende ud ad vinduet!
Det råb var til hende.
Ja.
Måske kunne du bede en bøn.
Hun lod til at nyde den slags, ikke?
Her er mine nye venner. Ja, de bor her nu, som ligemænd.
-Hvor kan hun være? -Hvor som helst.
Hun kunne være i et stort glas.
Kom, skynd jer!
Hold øje med store glas.
Kære Almægtige Fader…
Jeg sagde, at jeg ikke var sikker på dig…
…men jeg vil tage imod al nåde.
Selv den mindste smule.
Jeg kan ikke bære denne sorg,
denne vrede, denne skyldfølelse.
Hjælp mig.
Neifile, hjælp mig.
Ti stille.
Okay. Jeg er ikke engang begyndt endnu. Træk vejret, søde.
Hvad er fjerene til?
Skafterne sættes over pilens modhager, så de er nemmere at trække ud.
-Jaså. -Udfordringen er at finde modhagen.
Træk vejret ind, to, tre…
Hvor har du lært det?
Leonardo skød engang sin hund, og jeg påtog mig at redde den.
Han får et chok, når han kommer tilbage.
Leonardo er død.
Jeg må væk herfra.
-Okay. -Fuck!
Den første er den værste.
Din søn var sød.
Min Jacopo.
Leonardo var hans far.
Det er…
-Det er overraskende. -Ja.
Fortæl mig mere om din affære med den usle adelsmand.
-Åh gud. -Det begyndte godt mellem os.
Leonardo var meget romantisk, når han var lysten.
Han sagde, han elskede mig.
Jeg er flov over at indrømme, at det virkede.
Det blev dog tydeligt, han var ligeglad, men så fik jeg Jacopo og måtte blive.
-I var ikke sammen, da han døde? -Slet ikke.
Jeg ville ikke engang sove i huset. Han var gavmild nok.
Han sagde, han ville testamentere alt til Jacopo.
-Villaen kunne altså være hans. -Det betyder ingenting nu.
Om nogensinde.
-Okay. -Forbandede pil.
-Du skal snakke. -Okay.
Filomena er min søster.
Hun vidste det, men beholdt mig som tyende.
Du er altså også adelig?
Ikke mere end din søn.
Hele mit liv har jeg skrubbet min far og mine søstres gulve.
De var tilfredse, selvom de kendte sandheden.
Jeg sov på beskidte siv, mens de sov på fjermadrasser og lo.
Lo de, mens de sov?
De lo ad min lidelse og fornedrelse.
Adelsfolk.
Folk.
Jeg håbede, at Tindaro var bedre end Leonardo,
at det ville være anderledes nu.
Men den eneste forskel var, at hans ubetydelighed og egoisme
var langt mere tydelige.
Jeg nød magten, men jeg kan ikke lide personen.
Tindaro betyder intet.
Heller ikke for mig.
-De kan alle sammen rende mig. -Rend mig.
Godt, du overlever.
Tror jeg nok.
Husk at holde benet hævet, og hvil dig, til du rejser.
Tak, fordi du tager dig af mig.
Jeg kan ikke lade være. Det er dumt.
Tag mig, død.
Må Stratilia finde mig og græde.
Mens jeg var derude,
tænkte jeg på dig,
og du holdt mig varm.
Jeg kan lide dig.
Det ved jeg.
-Jeg føler, jeg kan være fri. -Glem Pampinea.
Ja, glem Pampinea.
Arriguccio, gennemsøgte du loftet?
Ingen spor af hende.
Der er tre lofter.
Jeg talte fire.
Sirisco, jeg tænkte, vi kunne lede sammen i køkkenet,
og mens vi er der, kunne vi tage den bid mad, du lovede.
Du kan da ikke spise nu. Lad nu være. Måske holder Pampinea øje med os!
Bare en påmindelse om, at vi sulter.
Sirisco, må jeg sige noget?
Som ven?
En værdsat ven.
Måske lader du denne Pampinea-kvinde tynge dig for meget.
Fik hun fat i dig?
-Nej. -Betaler hun dig?
-Nej. -Jo.
-Nej. -Edderkop!
Nej, vær rolig. Kvinden kan ikke gøre dig noget mere.
Ved du, hun brugte mig?
Hun fik mig til at tro, hun ventede mit barn.
-Hun er din elsker. -Ja.
Hun elskede det her.
Gud.
Den sirene gør mig til en tåbe.
-Nej, da. -Du har ret. Det er meningsløst.
Hun har ingen magt over os.
Kan vi få noget mad nu?
-Lad os mæske os. -Ja.
Vi æder som svin. Kom.
Kom.
-Skal vi væk herfra? -Ja.
-Kan Tindaro komme med? -Nej.
Tænk, jeg mister min første ven. Jeg har lige fået ham.
-Han er ikke din ven. -Jo.
Beklager. Du må få en ny.
Hvor skal vi hen? Hvor langt er der?
Det ved jeg ikke. Okay? Jeg finder ud af det.
-Damen sagde, villaen tilhører mig. -Nej, for jeg ikke var gift med ham.
De betragter dig som en bonde. Du er ingenting.
Som et hak over skidt.
-Hvordan kan du sige det? -Det er jeg også.
Det er ikke dårligt. Det er der, verden har placeret os.
Jeg er glad for, hvem vi er.
Hun sagde, villaen tilhører mig. Og hun er rig.
Hvad, hvis det hele er til os?
Ting kan godt være til os, ikke?
Ting kan være til os.
Ja.
Hvis vi tager dem.
Er du syg?
Nej.
Det burde jeg være.
Hvilken mand kan ikke engang begå selvmord?
En svag en, vel.
Ja. Præcis.
Det er det, jeg er.
En svag mand.
Jeg føler mig flad.
Tom.
Også jeg.
Trods mine mest høviske bønner har jeg mistet kvinden, jeg elsker
på romantisk vis.
Hun er her da.
Neifile har forladt mig.
Jeg har ingen,
og det er min skyld.
Jeg kunne have ladet hende være nonne…
Vi behøvede ikke blive gift.
Jeg er lige så alene.
Nej, det er du ikke.
Jo, jeg er.
Jeg fandt en kvinde, jeg beundrer,
ikke bare som et objekt, men som menneske.
Men det menneske vil aldrig gengælde mine følelser.
Hun er dybest set død.
Mit øje.
Av!
Min skide forlovede.
Eks-forlovede.
Du ligner…
Et drømmesyn?
Nej, du ser helt ødelagt ud.
Men…
Ja, du ligner et drømmesyn.
Elskede jeg hende godt nok?
Ja, men du elskede hende forkert.
Jeg er ked af, jeg elskede dig forkert.
Du elskede mig ikke rigtigt, vel?
Det troede jeg.
Men det blev alt for let til had.
Jeg er blevet elsket forkert i hele mit liv.
Eller slet ikke.
Når solen bryder frem, lægger jeg alle bånd bag mig.
-Hvad betyder det? -Jeg vil gøre det alene.
Uafhængighed er den største luksus.
Jeg tager alt for mig selv.
Lyder det ikke guddommeligt?
Nej.
Slet ikke.
Det mest guddommelige er at have en at elske.
-Skal jeg hoppe i voldgraven? -Nej.
Når pesten forsvinder, kan du bo hos mig i Firenze.
Som dit tyende?
Som min ven.
Jeg vil ikke have tyende mere.
Det er det skøreste, jeg har hørt.
Ikke at arbejde.
Hvad vil du så?
Du arbejder jo ikke for Pampinea.
Du har nok ret.
Det gør jeg ikke.
Nemlig.
Når vi rejser, skal du aldrig se hende igen.
Ja.
Vi har den offentlige mening på vores side.
Stedet tilhørte din far og dermed dig.
Er nogen uenige, kan de bare komme an.
Mor!
Jeg hader de blomster.
Jeg tager villaen.
Må jeg komme?
Fuck af.
Godt for hende.
Nøj, det ser fedt ud. Du ligner damen.
Jeg ser meget smukkere ud end Pampinea.
Jeg er klar.
Andreoli.
Hvad er der sket?
De slog mig.
Hvad skete der med dig?
Er hun væk?
Det gør mig ondt.
Jeg løj for hende til sidst,
og hun vidste det.
Vi havde netop lovet ikke at lyve.
Det gjorde hende bange.
Og hun døde bange.
Den store smerte er uovervindelig.
-Hvad skal jeg sige? -Sandheden.
Hun er død.
Og?
Og dit tab gør dig ikke unik.
Vi har alle lidt.
Jeg har overbragt dødsbudskabet hundrede gange.
Og jeg er blot én flot budbringer.
Det er rædsomt. Du kommer aldrig over det.
Det er rædsomt.
Jeg kommer aldrig over det.
Ja.
Det er sandheden.
Måske kan jeg opmuntre dig med flere forfærdelige nyheder.
Har du et eksemplar af Avianus' fabler?
Kan du læse?
Nej, men jeg er stadig interesseret i bøger.
Ja, det er sandt.
Leonardo havde et godt bibliotek, du er velkommen til at benytte.
Det er jo dit nu.
Grib hende!
Hov.
Stratilia.
Du ser skinnende ud.
Sirisco, jeg tager villaen.
Den tilhører Jacopo. Jeg er hans ugifte mor.
Du kan blive som hushovmester.
Tager du villaen?
-Jacopo er arvingen. Sådan fungerer det. -Gør det?
For villaen tilhører ingen. Leonardo er død.
Vi bør dele alle dets ressourcer. Det bør tilhøre folket.
Jacopo er folket.
Jeg er folket.
Det er min tur nu.
Gode Gud.
Vi har endnu en kælling.
-Venner, kom. Ferien er forbi. -Panfilo, kom og sæt dig her.
Jeg har forfærdeligt nyt.
Der kommer lejesoldater.
De lejesoldater? Dem, der gjorde det her mod mig?
Hun beklager sig konstant.
-Hvornår kommer de? -Om nogle få timer.
Sendebuddet Andreoli sagde, de kom.
Han fortalte dem, at villaen forsvares af pansrede riddere.
Det er den ikke!
Det ved han. Han har skaffet os tid.
Alle tier stille. Licisca, jeg forlanger mere information.
Hvor mange lejesoldater er der? Er de fysisk stærkere end mig?
Det er en lille hær.
Vi er heldige, vi er her. Selve villaen er godt befæstet.
-Vi skal bruge en plan. -Vi kan bestikke dem.
Sirisco, har Leonardo et skjult skatkammer?
Der er Pampineas medgift.
Ja.
Den enorme medgift, hvormed hun håbede at købe Leonardos hjerte.
Den hore.
Det ville gøre Leonardo til horen.
-Ville det virke? -Måske. De er korrupte.
Det skal virke.
I mellemtiden skal vi igen lede efter Pampinea.
-Jeg fandt Pampinea! -Hvad?
Pampinea, vi skal bruge din medgift for at redde villaen.
Hvor er dine smykker?
Min medgift?
-Du vover ikke… -I hendes kuffert.
Den er i kufferten.
Hvor er den?
Hvor er den fine taske?
Har nogen ledt dine ting igennem? Bare sæt dig.
Der kommer soldater her, ikke?
Hvis medgiften kan redde os, så tag den endelig.
Ti stille.
Hvor er Stratilia?
Jeg skylder hende en undskyldning.
-Hun er jo ikke en heks. -Hold dig fra hende.
Jeg skylder jer alle en undskyldning.
Af nød opfandt jeg en kærlighed,
men løgnen fik mig til at miste mig selv et øjeblik.
Miste dig selv?
-Du manipulerede alle her. -Ja.
Ja. Undskyld, Sirisco.
Jeg skammer mig.
Det er for sent.
Tasken er her ikke. Medgiften er væk.
Hvor er den, Pampinea?
Tog du den, mens Sirisco jagtede dig?
Jeg har den ikke.
Du lyver.
-Jeg lyver ikke, jeg sværger. -Hun lyver!
Stop så.
Måske har hun brug for lidt at styrke sig på, før hun siger det.
Styrke sig på? Hun sluger ikke et insekt.
Jeg sværger på vores venskab, at jeg ikke har den.
Venskab?
Sjovt, at du betragter Misia som din ven.
Vi er da venner.
Misia, kvinden bekymrer sig kun om sig selv og at fremme egne interesser.
Begår du fejl, lader hun, som om hun ikke længere kan lide dig.
Det er løgn!
Så smiler hun og lader dig gøre dig fortjent til hendes gunst igen.
Hun er glad i et stykke tid. Du er glad, fordi hun er glad.
Men hun er kun glad, fordi hun ved, at hendes system virker.
Du har bevist det.
-Det er lidt mere kompliceret. -Ja, Misia.
Jeg ved det, fordi jeg er sådan.
Eller det var jeg.
Misia, nej.
Det er ikke sandt.
Misia,
træd væk fra den kvinde.
Du ved, jeg elsker dig.
Hun er jo ingen nytte til uden sine smykker, så…
Fjern hende, drenge.
-Du er ubrugelig. -Det er tid til at sige farvel.
-Kom så. -Nej!
-Farvel. -Nej!
Måske har en af dine fattige venner fundet min medgift.
Hvad sagde du?
Jeg klandrer dem ikke.
Det ligger i deres natur. De kunne ikke dy sig.
Du skal så langt væk herfra, som det er menneskeligt muligt.
Det har du ingen ret til at sige.
Hvem tror du, du er?
Hvem tror jeg, jeg er?
Er det ikke tydeligt?
Det er altså en kniv.
Det er ham, du har ventet på.
Din elskede visconte Leonardo.
Jeg er her endelig.
Undskyld, jeg blev optaget af nogle horer, men jeg er tilbage.
Jeg er klar til at lære min nye brud at kende.
Jeg suger al saft og kraft ud af hende.
Men ved du, hvad jeg har brug for?
Medgiften.
Min betaling.
Det var den eneste grund til, at jeg valgte dig. Se dig lige.
Hvor er de så?
Vis mig smykkerne.
Jeg har dem ikke.
-Misia, hjælp! -Tid til at gå!
Misia, jeg vil ikke!
Misia, hvor kunne du?
-Misia! -Stop!
De må ikke sætte mig ud alene!
Sirisco, må jeg lige tale med dig?
-Jeg klarer det ikke uden dig! -Sirisco?
-Stop! -Så er det nok!
Farvel, Pampinea.
Nej.
Jeg ved, du kan klare dig fint alene.
Også vi.
Misia, vær sød at høre på mig.
Hør på mig.
Farvel.
I stinker!
Godt. Nu bliver det anderledes her.
Sirisco, alle sammen.
Vi bør vende vores opmærksomhed mod en, der fortjener det.
Neifile.
Kom.
Tak.
Venner…
Jeg kom for at undgå sandheden.
For at købe tid med behagelige adspredelser.
En ferie.
Men den ferie var flygtig, som de jo er.
Og nu
har jeg kun sandheden tilbage.
Neifile, uden dig…
…er jeg fortabt.
Jeg holdt min søster, da hun døde.
Lige før hun døde,
kunne hun ikke se.
Og i det øjeblik
svigtede mine egne øjne mig, for jeg ville overtage hendes plads.
Fiammetta.
Hun rensede ildstederne for mig, når jeg var for træt.
Jeg havde Lisabetta.
Og Carlotto.
Luigi, Antonio.
Freduccio.
Rambaldo.
Scarlata og Tedaldo.
Og min mor Caterina.
Hun døde ved min fødsel.
Min babyhjerne var så enorm, at den myrdede hende.
Og Dioneo.
Min onkel døde stående. Det…
Det gjorde mig trist.
Han gav mig ørefigner, men han var stadig sød ved mig.
Lupetta.
Hun var smuk og blid.
Med store fødder.
-Fanden tage den pest. -Nej.
En hest sparkede hende.
Min Lucia.
Hun hadede mig til det sidste.
Jeg forstår det.
Parmena.
Min due.
Violetta.
Lauretta.
Mor.
-Eduar… -Far.
Licisca.
Vent.
Vil du tale om ham?
-Jeg vil ikke tale med dig. -Undskyld.
Jeg løj, fordi far bad mig lyve.
Jeg kan på ingen måde tilgive dig.
Vi må prøve. Hvad er meningen med familie uden ubetinget kærlighed?
Skal jeg behandle dig som familie?
Hvornår ville du gøre det samme?
Ikke de år, jeg vaskede lortet ud af dine kammerpotter,
vaskede dit lorteplettede tøj.
Jeg er ikke dækket af lort.
Du gør aldrig svære ting. Det gør jeg altid. Det er forskellen på os.
-Gør jeg aldrig svære ting? Det er absurd. -Hvad har du gjort for en anden?
Jeg pillede Pampinea fra hinanden for Misia.
Ja, men hvad har du gjort for mig?
Hvad med, da jeg reddede dit liv?
Hvornår gjorde du det?
Jeg sagde, at far var død,
så vi ikke blev syge og døde af pest. Det reddede os.
Hvad mener du?
Han var død.
Du sagde, han var død.
Jeg løj.
Lod vi ham dø alene?
Han ville forstå det.
Hvor kunne du?
Han skulle dø. Vi var også døde, hvis vi var blevet.
Jeg reddede os.
Ja, jeg glemte helt, vi er reddet.
Jeg nægter at være bundet til dig.
Altid tilfredsstille dine behov og redde dig.
Du er hjælpeløs.
Du fortjener at være alene.
Det er, hvad jeg vil.
Jeg havde intet valg.
-Jeg troede, de var Leonardos. -Leonardo findes ikke.
Fortæl dem det.
Sig, at jeg måtte tage min medgift.
Det er alt, hvad jeg ejer.
Vent.
Hvor skal du hen?
Villaen er den anden vej.
Stop! Det er min medgift!
Fandeme, ja, signora.
Pis!
Tekster af: Karen Dyrholm