Ходімо.
Ти дзюритимеш чи ні?
То хочеш гуляти, то не хочеш.
То хочеш дзюрити, то не хочеш.
Що скажеш?
Добре. Останній шанс.
Тут? Так?
Ну ж бо.
Алло? Служба порятунку?
Поліція, пожежна чи швидка?
Я стою на мосту Альма. У тунелі сталася аварія.
Думаю, серйозна.
Ми прибудемо якомога швидше.
Усе гаразд.
КОРОНА
ПЕРСОНА НОН ҐРАТА
ВІСІМ ТИЖНІВ ПЕРЕД ТИМ
Нагадай, навіщо приїздить принцеса Діана?
Вона попросила про зустріч. І я не зміг відмовити.
Ти й не збирався відмовляти.
Минулого разу ти взув ковбойські чоботи.
- Хіба? - Так. І натяг вузькі джинси.
Тоні Блер, шериф із Даунінґ-стріт.
Вона взяла зі собою Вільяма. Несподівано.
Він уже дорослий.
- Так. - І симпатичний.
Як на чужого.
Годі тобі.
Покличу дітей.
Юене! Кетрін! Нікі!
Майбутній король прийшов погратися!
- Вітаю. - У вас гарно.
Як доїхали?
- Добре. - Добре, дякую.
- Чудово. - Вітаю.
Чула, вас відвідала принцеса Діана.
Так, минулого тижня в Чекерсі з принцом Вільямом.
- Юене! - Вілле!
Ми гарно пограли п'ять на п'ять.
Я не втручаюся.
У футбол.
Так!
Потім пообідали.
А тоді ми з принцесою прогулялися.
Вона переконана, що може послужити країні
як держслужбовиця. Сповнена енергії.
Ви за це відповідаєте? Офіційно?
Як-от її робота з протипіхотними мінами:
два роки тому не було й мови про світову заборону мін.
А тепер майже сто країн погодилися оголосити їх поза законом.
Коли Діана говорить, світ слухає.
Так.
Вона хотіла знати, чи я,
тобто уряд,
міг би використати її таланти на формальному рівні.
І вона буде вдячна за будь-яку офіційну роль, яку я...
ми
їй запропонуємо.
Я завжди кажу, що бути в чомусь наполовину важко.
Ти або з нами, або ні.
Ви самі вловлюєте різницю між перебуванням в уряді й поза ним.
Вона мама хлопчиків,
а відтак їй завжди раді в палаці.
Проте як розлучена жінка не з королівської сім'ї,
Діана вже відчула різницю
між офіційним перебуванням у королівській родині й поза нею.
Ну ж бо, вомбате. Час прокидатися.
Літні канікули.
Ура!
Вставай.
Агов.
З ким ти боровся уві сні?
З Ґодзіллою.
Ти переміг?
Я його знищив.
Знищив!
- Ого. - Від Му-Му.
- Мадам. - Вітаю.
- Вітаю, дякую. - Доброго ранку.
Прошу, мадам.
Добридень, мадам.
- Це недовго. - Десять днів.
Так, але десять днів водних лиж і пістолетиків «Нерф».
І можеш скільки завгодно гратися в «Стріт файтер».
Я хотіла, щоб ми були далеко,
поки ваш батько влаштовує свято з нагоди 50-річчя
сам-знаєш-кого. Я не хотіла залишатися в країні.
Звісно.
- Ти його вб'єш чи я? - Спочатку я.
Ні...
- Чудово. Він пішов туди. - Так, пане.
Акредитували щонайменше 50 журналістів і фотографів,
які чекатимуть біля входу,
щоб зафіксувати прибуття почесної гості.
Хоч би не впасти.
Є новини від моєї родини?
Нагадування розіслали два тижні тому.
А відповіді?
Важливо, щоб приїхала королева.
Наскільки я розумію,
поки що підтвердила лише принцеса Маргарет.
Зв'яжіться з її секретарем
і скажіть, як це для мене важливо.
Звісно.
Публічний жест схвалення королевою
змінив би кампанію за легітимність Камілли.
Усе інше — просто... фарс, чесно кажучи.
Усе гаразд. На все свій час.
Ми з Діаною розлучені рік, не разом — п'ять.
Гадаю, кохана, час настав.
Я сам поїду до неї.
Алло?
Ти де?
У Парижі.
Вибираю тканини та постільну білизну для будинку в Малібу.
Весілля за три тижні.
Це наш останній шанс.
Навіть не знаю — плакати чи сміятися.
З'явилася унікальна можливість, а він обирає тканини.
Негайно приїзди в Сен-Тропе.
У мене особливий гість, і мені потрібна допомога.
- Що за особливий гість? - Дізнаєшся, коли приїдеш.
Але це дуже особливий гість.
Приїжджай сам.
Мадам Бікіні із собою не бери.
Кого?
Шукачку легкої наживи.
Хай залишиться в Парижі зі своїми купальниками,
нижньою білизною, тканинами й наволочками.
Усе добре?
Так.
З'явилася
термінова справа.
Батько хоче, щоб я приїхав.
Знаю, кохана. Я зовсім цього не хочу.
Коли татко каже: «Стрибай...»
Не будь такою.
Але ж це правда.
До мене, іди, стрибай, сядь.
Ще кілька тижнів —
і ми будемо в Каліфорнії.
Між нами й ним
буде цілий океан.
Привітайтеся.
- Вітаю. - Вітаю.
Ваша Королівська Високосте.
Му-Му.
Дякую, що запросили.
- Ваша Королівська Високосте. - Дякую.
Рада зустрічі.
А хто там галасує в басейні?
Мої діти!
- Карім. - Привіт!
Підніми руку, хлопче.
- Камілла. - Вітаю.
- Омар. - Привіт.
І красуня Джасмин.
Лише одного бракує.
- Вип'єте чогось? - Було б чудово.
Так, дякую.
- Хвилинку, сер. - Я знаю процедуру. Ти новенький?
- Королева зараз вас прийме, сер. - Дякую. Там...
Не зважай.
Принц Уельський, Ваша Величносте.
Мамо.
Із цією щось не те.
Відмовляється пити.
Дивно, коли змушують чекають за дверима.
Пригадую, як нас з Анною представляли тобі й татові
щоранку о дев'ятій.
А наприкінці дня купали й готували до сну.
Дві найкращі миті дня.
Правда?
- Так. - Наче в іншому житті.
І ніби вчора.
Що ж...
- Ти хотів мене бачити? - Так.
Я прийшов спитати, чи ти отримала запрошення
на свято з нагоди ювілею Камілли?
Так, гадаю, ми отримали. Ще кілька тижнів тому.
Добре.
Отже, наступне запитання.
Ти прийдеш?
Боюся, не зможу. Я буду в Дербіширі.
Навіщо?
Завод «Роллс-Ройс».
Справді? Візит на завод заплановано на вечір?
Не знаю, можливо, у суботу вранці,
доведеться виїхати раніше.
Можна перевірити?
Навіщо тобі це?
Бо якщо зустріч у суботу,
у п'ятницю ти зможеш залишитися в Гайґроуві,
а звідти поїдеш у Дербішир.
Уже все спланували. Ти ж знаєш, що це вирішується заздалегідь.
Плани завжди можна змінити.
Навіщо їх міняти?
Так важливо, щоб я прийшла?
Для мене — так.
Це ж лише день народження.
П'ятдесятиріччя.
Буде повно іншої 50-річної молоді.
Навіщо тобі там твоя немічна матір?
Ти знаєш навіщо.
Окрім того,
що ти окраса будь-якої події,
твоя присутність, не лише як матері, але як королеви,
буде визначальною для Камілли.
Громадськість її не прийме, поки не матиме твого схвалення.
Але як я можу дати схвалення, коли не схвалюю?
Нічого особистого. Упевнена, вона дуже приємна.
Не просто приємна.
Це питання принципу.
Два ідеальні шлюби,
дві ідеально щасливі сім'ї розбило це...
Кохання, мамо?
Я не хочу більше про це говорити. Я поїду в Дербішир.
Ще щось?
Здається, їй дуже потрібна моя увага.
Правда?
Так, і тут. Ось.
Ось так.
Поруч.
Облиш. Не все так погано.
Згоден. Якби ми оголосили, що королева буде,
було б принизливо, та ми цього не зробили.
Вона змінить думку. Принаймні я маю надію.
Я зачекаю.
Але коли?
Коли зрозуміє, що її думка різниться від думки інших.
The Mirror опублікує опитування в день народження місіс П-Б,
яке покаже, що дві третіх респондентів
приймають стосунки і вважають, що ви можете одружитися.
- Правда? - Правда.
Раніше вважалося, що виграшною була позиція Діани.
Казкова принцеса, яку скривдили. Але після «Панорами» все змінилося.
Усі її рішення лише погіршують ситуацію.
Відпустка з Мохаммедом аль Файєдом.
Що відчайдушніші вибрики, то безглуздіше видовище
і кращий вигляд у вас у порівнянні.
Здається, це Наполеон сказав:
«Не перебивай ворога, коли він робить помилку».
Діано!
- Вільяме! - Хочеш їм кинути?
- Гаррі! - Будь чемний.
Діано, погляньте сюди!
- Вільяме! - Діано!
- Діано, ще раз!
Діано, подайте м'яч!
- Діано! - Гаррі!
Ще одну!
Що сталося?
Що таке? Що я тут роблю?
Сину мій.
А я гадав, ти почнеш із «дякую».
За що?
За те, що подав тобі її на таці.
Кого? Про що ти взагалі?
Ти знаєш принцесу Уельську?
- Ми познайомилися на кінному шоу. - Так.
Доді-Доді.
Ти пам'ятаєш?
Ти розумна-розумна.
На жаль, у мене є робота, але я можу залишити тебе на Доді.
З ним значно цікавіше, ніж зі мною.
Твоє бажання —
його наказ.
Що?
Я перепрошую.
Зачекай!
Бабо.
Що це таке?
Ти здурів?
Що за скажена ідея?
Чому?
По-перше, я скоро одружуся.
Угу.
По-друге, я їй анітрохи не цікавий.
То зацікав. Хіба це не те, що ти добре вмієш?
Закохувати в себе жінок?
Це твій шанс!
Твій шанс змусити мене пишатися тобою!
Отже.
Хто хоче поплавати?
Три, два, вперед!
- Привіт. - Привіт, коханий.
Хотіла спитати, чи не втомила тебе та термінова справа?
Усе гаразд.
Ми все владнали.
Добре.
- А ця справа стосується принцеси Діани? - Що?
Я питаю, бо сьогодні у всіх новинах розказують,
що вона в Сен-Тропе з твоїм батьком.
Так.
Я теж здивувався.
Батько змінив плани в останню мить.
Авжеж. Чому в мене погане передчуття?
Не знаю, кохана, усе гаразд.
Не думаю, що все гаразд.
Як на мене, паршиво,
що я дізнаюся правду про твої пересування з газет.
Це не мої рішення.
Я просто роблю те, що каже батько.
Що це було?
Діти розважаються.
Я рада, що ви всі там «розважаєтеся».
Вони розважаються.
Я — ні.
То, може, я приїду,
і ми вдвох розважимося?
Що? Сюди?
Так.
У мене робота в Ніцці наступного тижня, тож...
Логічно було б зустрітися з нареченим.
Стрибайте!
Добре.
Якщо хочеш.
А чому я маю не хотіти?
Навіщо ти так зі мною?
Як так?
Авжеж, я хочу, щоб ти приїхала.
Приїзди, коли хочеш.
Мушу йти.
ВІД СІРОЇ МИШІ ДО РОЗКІШНОЇ ДАМИ: МОДНА ПОДОРОЖ КАМІЛЛИ
Довго ти плануєш ховатися?
Поки ті фотографи не зникнуть.
Вона пливе сюди?
- Ось і вона! - Боже, поглянь на неї!
Привіт, хлопці!
Як відпочивається?
Усе було б чудово, якби не ви.
- Навіщо ви так? - Ви нас любите!
Ви ще довго складатимете нам компанію? Ви дратуєте хлопців.
До речі, гарний купальник. Хто дизайнер?
Не знала, що ви цікавитеся модою, Ніку.
- Ви навмисно його обрали? - Навмисно?
Сьогодні день народження місіс Паркер-Боулз,
і принц Уельський влаштовує для неї вечірку.
Щось вас погано чути, але скажу так:
дайте мені й моїм хлопцям спокій — і буде вам великий сюрприз
від мене.
- Правда? - Який сюрприз?
- Побачите. - Знімайте, хлопці.
- Дякую за візит. - Фото розкуплять.
- Дуже дякую. - Дуже прошу.
- Гарного відпочинку. - Ідеально.
У тебе чудовий вигляд.
Дякую, коханий.
З днем народження, Камілло!
Як мило з вашого боку. Ми будемо... будьмо!
Не можу... Підбор застряг.
Тому я постелив килими.
Можливо, у вівторок, але хтозна?
Упевнений, щодня, хіба не так?
Ходімо.
- Бувай. - Я голодна. Коли подадуть їжу?
Мені надзвичайно приємно бачити вас тут,
я вдячний усім, хто прийшов.
Особливі слова подяки моїй любій тітці, принцесі Маргарет,
і батькові Камілли, майору Шанду.
Брюс, як багато хто знає, торгує вином,
тож він краще за будь-кого з присутніх
розуміє, що означає «кращати з віком».
З віком людина
починає розуміти,
що вона насправді цінує в житті.
Здоров'я.
Сім'ю.
І друзів.
Людей, які збагачують наші життя і без яких ми себе не уявляємо.
Сьогодні, пані та панове, ми зібралися, щоб привітати людину,
без якої, боюся, я не уявляю себе.
Кохана, усі присутні можуть засвідчити твою виняткову доброту
й щедрість.
Але знову й знову мене вражає дещо інше.
Твій героїзм.
Бо впродовж років
знаходилося чимало людей, які нічого про тебе не знали,
проте були до тебе жорстокими
й несправедливими.
Для тебе найпростіше було б,
і це зрозуміло, відступити.
Але ні.
Ти стоїш на своєму.
Стоїш поруч зі мною.
І за це я безмежно вдячний.
Я хотів сьогодні зачитати уривок зі знаменитого листа.
Це історія закоханих молодих людей, які зіткнулися з труднощами
і яким пізніше випав другий шанс на щастя.
Уривок з листа капітана Вентворта з «Переконання».
«Не смій казати,
що чоловік забуває раніше за жінку,
що його кохання помирає раніше.
Я не кохав нікого, крім тебе.
Можливо, я був несправедливим.
Був слабким, ображався.
Але я ніколи не був непостійним».
Камілло,
лише про тебе
мої думки
й плани.
Підіймімо ж келихи за іменинницю.
За Каміллу.
Мушу визнати, він усе зробив красиво.
Будинок розкішний.
А щаслива пара здається дуже щасливою.
Добре.
Знаєш, я ніколи не бачила Чарльза таким спокійним, упевненим
і цілковито самим собою.
Ти тому подзвонила?
Натякаєш, що я мала прийти?
Гадаю, підтримка сина із цього приводу
була б незайвою.
Бо колись він стане королем,
а ми хочемо, щоб королі й королеви були щасливі.
Добраніч, Лілібет.
Якби ти прийшла,
це свідчило б не лише про інтерес. Це означало б схвалення.
Та оскільки він не відмовиться від неї, навіть без мого схвалення,
я не хочу, щоб мене вважали поганою, бо я не така.
- Ні. - Або щоб Каміллу вважали... лихою.
- Бо й вона не така. - Ні.
Це просто недоречно.
Справді? Досі?
Звісно, ні.
Так.
Може, уже час покінчити з дискримінацією?
Час усім нам визнати,
що вона кохання його життя.
ДІ-ВЕРСІЯ
«Це наша мить», — казали ви.
«Думка змінилася».
«Битва практично виграна».
Це, по-вашому, перемога?
Я б сказав, що це значний успіх, так.
Справді?
Так. Є цілий ряд позитивних перших шпальт.
І вперше в передовицях
про Каміллу говорять як про ймовірну королеву. Стівене.
Перша шпальта The Times.
«Вишукане свято в маєтку Гайґроув». Telegraph.
«Зірка свята. Усмішка місіс Паркер-Боулз набула впевненості».
Завжди надійна Daily Mail. «Усмішка королеви свята».
Чарівно.
Який сенс у кількох теплих заголовках,
якщо в одну мить Діана може затьмарити Каміллу?
Я не хочу часткової перемоги.
Це війна.
Мене влаштує лише повна перемога.
Ми можемо вплинути на висвітлення місіс Паркер-Боулз,
та не контролюємо висвітлення Діани.
Але якщо придивитися, багато статей про Діану
далеко не схвальні.
Її називають некерованою. Ексгібіціоністкою, яка зійшла з рейок.
Може, вона й виграла битву за увагу,
та не битву за співчуття.
Я не хочу переглядати газети в пошуках негативу про Діану.
Я хочу, щоб висвітлення місіс Паркер-Боулз
було кричуще позитивним і очевидним.
Я чітко висловився?
Так, сер.
КОРОЛІВСЬКІ БРИЗКИ
Чому ми не пливемо туди?
На великий човен.
Пан Доді наказав відвезти вас на малий човен.
Ні.
- Тобі подобається Джеймс Бонд? - Так, нам сподобався фільм «Золоте око».
Ми з Гаррі граємо в цю гру. Ви продюсували фільм?
Ні, не цей.
Але продюсую новий фільм.
Зйомки частково ведуться у «Пайнвуд Студіос» біля Лондону.
Може, ви з Гаррі навідаєтеся на знімальний майданчик?
Побачите Джеймса Бонда.
- Пірса Броснана? - Так, розумнику.
Хто грає дівчину Бонда?
Скажіть.
Ви з Гаррі хотіли б...
О ні.
- Ти! - Що?
Швидко, збирай! Кидай назад.
Швидше!
- Зажди. Бігом за нею! - За нею.
Нарешті.
Де ти був?
- Не питай. - Я тобі дзвонила.
Ми так мало часу проводимо разом. Завтра я їду на роботу.
Я знаю. Пробач.
Спочатку батько запрошує їх, а потім зникає. Це божевілля!
Що? Стривай. Ти там із нею наодинці?
І з дітьми.
- І екіпажем. - Найкрасивіша жінка у світі.
Усе гаразд?
Так.
Дякую.
Це складно.
У мене є наречена.
Мої вітання.
Чому це складно?
Це складно не для мене.
А для мого батька.
Очевидно, вона не рівня нашій родині.
Невдала партія.
Де вона зараз?
Там.
На тій яхті?
Він не підпускає її до цієї.
То ти їздиш туди-сюди?
- Без відома батька? - Він дізнався і...
А тоді вона дізналася і...
А я маневрую між двома людьми, які сердяться і незадоволені мною.
Тобі пощастило мати небайдужого батька.
Мій майже не помічав, де я і з ким.
Звучить ідеально.
Я намагалася привернути його увагу.
Незграбно витанцьовувала, вдаючи балерину.
Він і не глянув.
Щоб справити враження, я навчилася грати на фортепіано.
Щотижня писала йому з інтернату.
Прасувала сорочки. Пекла пироги. Навіть вийшла за принца Уельського.
Усе, щоб він мене помітив.
Пишався мною.
Наші батьки були добрими друзями.
Могли б узяти щось один від одного.
Мені б не завадила турбота твого батька.
Нав'язливий контроль.
Твій батько міг би запозичити...
Традиційне виховання?
Цілковите нехтування.
То коли великий день?
Весілля?
Через три тижні.
Мабуть.
Чому «мабуть»?
Не знаю.
Раптом усе почало здаватися божевільним.
Нервувати в останню мить нормально. Зі мною теж так було.
Напередодні весілля я знала, що це буде катастрофа.
Але вийшла заміж.
Моє обличчя було на рушниках, у мене не було вибору.
- А от у мене вибір є. - Усе буде добре.
Ти кохаєш її, інакше б реакція батька так тебе не зачіпала.
Так.
Я пообіцяла хлопцям фільм в останній вечір.
Це можна влаштувати?
Авжеж. У нас є «Джуманджі».
-«Нескінченна історія»? - Ні.
-«Іншопланетянин»? - Сумно.
-«Люба, я зменшив дітей»? - Ні.
То що?
«Джуманджі».
Ви повинні дещо зрозуміти.
Тримаю.
Іноді найкраще відступити.
Ой.
Дякую, Джуді.
Дякую. Швидко ти зметикувала.
Ми із Сарою хотіли б вибратися з підлоги.
Твоя черга, Пітере.
- Я слухаю. - Це я.
Я не заважаю?
Аж ніяк.
- Просто хочу спитати... - Мама.
Мені вийти?
Коли хлопці повернуться?
- Діана привезе їх завтра. - Зрозуміло.
Але я попросив няню забрати їх на два дні.
У мене зустріч у раді,
а в суботу
я організовую вечірку в саду для еміра Катару.
Так, це ніколи не закінчиться.
Ні.
А...
як пройшло 50-річчя?
Добре, дякую.
Добре.
Шкода, що був дощ.
А був дощ?
Хіба ні?
Якщо й так, то ніхто не помітив.
Рада це чути. І рада, що все пройшло добре.
Я просто хотіла сказати...
я рада, що ти такий відверто
щасливий.
Дякую.
Що ж, добраніч.
Добраніч.
Ти хоч трохи відпочила?
Ні.
Ще як.
Ви нас балували. Ви чудові господарі.
Які плани на літо?
Відвезу хлопців до батька, вони поїдуть у Шотландію.
Ти теж поїдеш?
У Балморал?
Ні.
Ні, мені там більше не раді. Я персона нон ґрата.
То ти будеш сама до кінця літа?
Так, сама-самісінька.
Кепсько прозвучало.
Усе буде добре. Останнім часом я завжди сама.
Що ж...
тут тобі завжди раді.
Приїзди, коли хочеш.
Човен твій.
Коли захочеш, на скільки захочеш,
з ким захочеш.
Гаразд?
Твоїй нареченій пощастило.
Ну,
усе це...
Не зважай.
Щасти.
Тобі теж.
Дякую.
Обережно.
ПАРИЖ НАСТУПНОГО ТИЖНЯ?
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин