EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Snart beger ni er till månen - en resa på 385 000 kilometer.
Om ni lyckas, blir ni de första människorna
som går på en annan himlakropp.
Vad hoppas ni upptäcka?
Viktigare än de svar som vi kan komma att hitta är
att vi kommer att kunna ställa nya frågor.
-Mr Armstrong. -Neil.
Neil! Marvin Miles, Los Angeles Times.
Landningen på månen verkar bli svår.
Hur länge kör ni motorerna
och hur sent kan ni avbryta landningen?
Vi har gjort stora förbättringar
i kontrollsystemet.
Landningen kommer i stor utsträckning att skötas av datorn.
Överste Aldrin, när ni har landat
vad händer då?
Har ni några förväntningar eller farhågor?
Direkt efter landningen
måste vi kontrollera månlandarens status.
Om den inte är hel,
kan vi inte inleda arbetet på månens yta.
Är det astronauterna?
-Ni är ödmjuka män... -Varför sitter de i en låda?
För att undvika baciller.
...innefattar något ytterst mänskligt.
Tänker du sätta dig eller ska du stå där?
...att bryta ny mark.
Om vi inte utforskar och ställer frågor,
kommer väl vår art att börja stagnera?
Utrikesdepartementet frågade om jag ville skicka ett meddelande.
-Vad för sorts meddelande? -Som de kan lämna på månen.
De kontaktade en handfull människor.
Ett tvärsnitt av civilisationen
som får lämna ett budskap om mänsklighet.
Vad sa du?
"Å brittiska folkets vägnar
lovprisar jag kompetensen som förde människan till månen.
Må denna bedrift öka mänsklighetens kunskap och välmåga."
Ett av dina bästa.
Hur framförs det?
På en skiva.
-Vad för sort skiva? -En kiselskiva.
De skickade en bild på en liten skiva
med mikroskopisk skrift i guld.
"Från planeten jorden, juli 1969."
De ska lämna den i en vit påse.
-Med en olivkvist. -En olivkvist?
Till de små gröna gubbarna.
Jag ska lägga mig.
Gudstjänsten i morgon är klockan nio, inte tio.
Varför gör vi det här?
Vecka in och vecka ut som lämlar.
-Vad ger det dig? Ärligt talat. -Kyrkan?
Då kan man fundera.
Begrunda den gångna veckan, planera nästa.
Det kan man göra med en kalender.
-Och tänka på livets stora frågor. -Men det gör man ju inte.
Man tänker mest på
vad tråkigt prostens svammel är.
-Han har varit med oss i snart 20 år. -Det gör honom lojal, inte intressant.
-Hej. -God morgon.
De hava mun och tala icke,
de hava ögon och se icke,
de hava öron och höra icke,
de hava näsa och...
Där ser du.
Det är inte en predikan, det är narkos.
...och lukta icke.
De som hava gjort dem skola bliva dem lika,
ja, alla som förtrösta på dem.
Det här är sista gången.
Herren...
När ni är här på söndagar
tänker jag göra nytta.
...utan åt Hans namn ge äran.
Inte åt avgudar heller.
-Michael. -Frun.
Är det möjligt att pastorn har...
Hur ska jag säga? ...överskridit sin lämplighet?
Några hade svårt att hålla sig vakna.
Vi kan höra oss för om en ersättare.
Någon med lite...
-Schvung. -Det tycker jag.
-Iver. -Precis.
-Entusiasm. -Ja.
-Fart. -Tack.
Här vid Cape Kennedy ska vi alla bege oss till månen.
-Tittar du, Anne? -Lek med oss!
Den mäktiga Saturn V, den stora månexpressen,
är klar att lämna plattform 39
på utsatt tid om ungefär 30 minuter.
Denna oerhörda händelse förenar hela världen.
Hela världen är intresserad av resan.
Efteråt kommer vi på jorden aldrig att vara desamma.
16 JULI 1969
-Var är hon? -Vem, sir?
Om jag säger "hon" och vi är på slottet,
vem tror ni att jag menar?
Där är du ju! Var var du?
Jag intervjuade kandidater till ny prost.
-Var någon lovande? -Ja, vi har nog hittat en.
-Hur gammal? -I din ålder, tror jag.
-Jaså? -Han passar bra.
-För vad? -Uppdraget jag har gett honom.
Femton sekunder till start.
Tolv, elva, tio, nio...
Tändningen inleds.
...sex...
Fem, fyra, tre, två, ett.
Den lyfter.
Trettiotvå minuter över hel timme lyfte Apollo 11.
Förbluffande!
Vilket mod!
-Vi har lämnat tornet. -Roll-programmet körs.
Neil Armstrong rapporterar om rollen
som lägger Apollo 11...
11, Houston. Alla motorerna ser bra ut.
Vi hör er tydligt, Houston.
Steget har släppt.
Uppfattat.
Tornet är borta.
Neil Armstrong bekräftar att både stegen
och räddningsraketen har släppt.
Apollo 11, det här är Houston.
En minut till tändning. Allt är grönt.
Uppfattat.
Tändning.
Bekräftat.
Apollo 11 har nu avslutat uppskjutningen
och lämnat omloppsbanan runt jorden.
De färdas i den oerhörda hastigheten 39 000 kilometer i timmen mot månen.
Astronauterna har nu avslutat
en omflyttning, dockning och delning.
Det riskabla momentet innebär att kommandomodulen Columbia
lossar från rymdfarkosten, svävar framåt,
vänder och kopplas till månlandaren Eagle.
Sedan lossar de från det sista steget av raketen Saturn.
Ett skrämmande procedur,
men det verkar ha gått felfritt.
På tisdag ska ni till Cheshire
för att besöka British Salt Limited.
På onsdag ska ni till Norfolk för att inviga en gasterminal.
På fredag...
KAPPLÖPNING TILL MÅNEN
...ska ni besöka Macclesfield
och maskinfabrikanternas förening.
På kvällen hålls en middag med British Concrete Society,
där ni ombeds överlämna ett pris.
Får jag störa, Ers Höghet?
Den nye hovprästen Robin Woods,
undrar om ni kan ta emot.
-Han har en fråga. -Visst. Boka en tid.
Ännu en höjdpunkt,
förutom prisgalan för British Concrete Society.
-Är det ett skämt? -Tyvärr inte.
Han är här nu.
Hallå?
Ers Höghet.
Vad gäller det?
När vi flyttade in, märkte min fru och jag
att många byggnader på ägorna
verkar vara tomma och oanvända.
Närmare bestämt...
...Canons' Cloisters,
några byggnader vid Denton's Commons,
alla husen vid norra muren och de underordnade prästernas gamla hem.
Jag inser att det här är...
...framfusigt, men jag undrar om jag kan få använda ett av dem.
Passar inte hemmet ni fått?
Nej.
Det ska inte bli ett hem.
Under en lång tid har det varit min dröm
att starta en akademi.
-I vilket syfte? -Personlig och andlig utveckling.
Något har slagit mig av egen erfarenhet,
men också genom att se det i...
...andra.
Vid en viss ålder slår man i taket.
Man drabbas av en kris.
Man tappar perspektiv och blir håglös.
Det är vanligt bland affärsmän och chefer. Det är likadant för präster.
Missnöjet är särskilt utbrett bland präster i mitten av sina karriärer.
Ett av husen i denna vackra omgivning
vore en perfekt plats för präster att ladda om,
reflektera och bli bättre.
Genom att göra vad?
Prata, läsa, tänka.
Törs jag påpeka en brist i ert koncept?
Man blir inte bättre av att prata och tänka.
Man blir bättre genom handling.
Så här. Så blir man av med håglöshet.
Men om något hus är ledigt
och ni vill fylla det med prat och tankar,
så varsågod.
Tack, sir.
Nu är det inte lång tid kvar. Sjutton minuter.
20 JULI 1969
Månlandaren har lossat från kommandomodulen
och inlett landningen på månen.
Armstrong och Aldrin snurrar månlandaren
i en slags piruett, så att Collins...
-Nigel, kan ni väcka barnen? -Givetvis.
Och säg till drottningen, tack.
Andrew, det är dags.
Edward.
Edward, vakna.
Ta på morgonrocken.
Edward, skynda dig.
Vänta.
-Kom. -Skynda dig!
-Vad spännande. -Sannerligen.
Kan ni ta ett glas med oss, Nigel?
Det vore trevligt. Tack.
Ingen orsak.
Michael Collins är ensam i kommandomodulen.
När den är bakom månen
är han helt avskärmad från mänskligheten.
Den ensammaste människan i universum.
Skynda er!
Sitt still.
Kom.
De är bara några tusen fot ovanför månens yta.
Landningsplatsen
valdes för att den är plan...
Sätt dig!
Minsta slag mot en sten eller kratern kan slå ut månlandaren.
-Drink, sir? -Robert, ser du?
-Robert fyller år. -Vi ligger högt.
Houston, det är lite variationer i...
-De ska landa. -Titta!
-Vad är det? -Jag vet inte.
Otroligt.
John, kom! Du missar det.
Vad säger de?
Han styr manuellt. Något är fel.
Det ser inte verkligt ut.
Trehundrafemtio fot.
Vad händer om de inte kan landa?
Bränslet kommer att ta slut. Tyst, snälla.
Fyrtio fot.
Snälla.
Nu landar de.
Vad hände nu?
Houston, Tranquility Base här.
The Eagle har landat.
-De lyckades! -Människan har landat på månen.
-Såg du? -Ja, pappa.
När vi ser dessa bilder i kväll, förenas vi världen över...
-Fantastiskt. -...i förundran.
-Aldrig tidigare... -Ska vi flyga till månen?
Nej! Akta hans huvud. Akta huvudet.
Meteor.
Det här är historiskt.
-The Eagle har landat. -Somliga av oss ser det som gudomligt.
Tänk att de är på månen!
Alla, oavsett hudfärg, kön eller religiös övertygelse
är nu förenade i denna enastående mänskliga bedrift.
Neil, vi ser dig gå ner för stegen.
Jag är längst ner på stegen.
Månlandarens stöd har bara sjunkit ner en tum eller två,
trots att ytan verkar bestå
av väldigt fint damm.
Det är nästan som puder.
Det är väldigt finkornigt.
Nu kliver jag av månlandaren.
Detta är ett litet steg för en människa,
men ett jättekliv för mänskligheten.
Det har en karg skönhet.
Det påminner om öknen i USA.
Det är annorlunda, men väldigt vackert.
Det här är en slående påminnelse
om vilka stordåd vår art är kapabel till.
Det representerar inte bara en teknisk triumf,
utan en triumf för vår ambition.
Vår längtan att sträcka oss mot stjärnorna.
Detta nya perspektiv, där vi ser jorden från rymden
som en enad grupp,
kan leda till helt nya tankesätt.
-Vilken utsikt! -Visst är det vackert?
En storslagen syn.
En storslagen ödslighet.
Guvernören, mina damer och herrar,
ärade medlemmar av ylledelegationen.
Jag är tacksam
för äran att bli inbjuden
till fabriken Thomas Burnley & Sons här i Yorkshire.
Det banbrytande arbete ni gör här genom att använda...
Det kommer en tid,
ett ögonblick i allas liv
där löständer och andra tandproteser blir en oumbärlig del av livet.
Enligt förra årets undersökning av tandhälsan...
Går det bra?
-Har ni kontroll? -Jag har kontroll.
Vad gör ni, sir?
-Det här är inte med på färdplanen. -Det är inga flyg här.
Sir!
Den maximala flyghöjden för planet är 45 000 fot.
Vi vet båda att man kan stiga högre.
Ni...
Kom igen.
Visst är det vackert?
Vi är på gränsen för vad planet klarar.
Kanske det, men titta.
Vi har också levt.
Bara för en minut.
De första människorna på månen inledde resan hem
för en timme och sex minuter sen.
Ett nytt kapitel i vår historia har börjat.
Kapplöpningen är över.
För oss människor,
vad innebär detta otroliga företag?
"Vi ska inte upphöra att forska
och slutet på all vår forskan blir att finna vår utgångspunkt
och se den för första gången."
Orden av T.S. Eliot har aldrig varit mer sanna.
Vi står inför en ny tid av rymdforskning.
Rymden har aldrig varit närmare...
God morgon, sir.
-Ers Höghet. -Gode Gud!
God morgon.
Har ni tid att träffa de nyanlända?
Ert koncentrationsläger för andligt defekta.
Jag föredrar center för återhämtning och förnyelse.
Vi har en intressant grupp i alla åldrar.
-Vill ni vara med? -I vad då?
Det är en akademi för blockerade präster.
Ja.
Om ni inte vet det, så är jag ingen präst.
Kom bara och hälsa.
-Nu? -Varför inte?
Som ni vill. Hoppa in.
Måste jag var förtvivlad?
Ska jag sucka och stöna dramatiskt?
Man vill ju passa in.
Vår hyresvärd, Hans Höghet hertigen av Edinburgh,
är här för att hälsa.
-God dag, Ers Höghet. -God morgon.
-Ers Höghet. -God morgon.
God morgon, sir.
-God morgon. -Ers Höghet.
Jaha...
Vad har ni haft för er?
Förutom att smutsa ner i huset.
Vi började med att slå fast varför var och en är här
och vad vi hoppas uppnå.
Vi kanske ska sammanfatta för Hans Höghet.
Michael.
Jag är här för att...
...efter att nyligen ha uppnått en viss ålder...
Jag tänker inte fråga.
...så beslöt jag att ge mig själv betyg.
Jag tyckte att jag fick underkänt. D minus.
-Oj då. -Hur kom det sig?
När jag började arbeta för kyrkan
lät jag mig själv tro att mogen ålder
skulle leda till nya kunskaper,
insikt,
en fördjupad tro,
en växande flock.
Men jag verkar i en liten by på landsbygden
med en krympande församling.
Tommare kyrkbänkar.
Det gör att ni känner er besviken,
lågpresterande och utan mål.
Ja.
Känslan av att vara utan mål och mening
var något som flera kände igen sig i.
Allmänheten har vänt oss ryggen.
De överger kyrkan.
Vi lyckas inte nå ut till folk.
Allt fler får sina andliga behov tillgodosedda...
...annorstädes.
Var då, till exempel?
-Månen. Jag... -Månen. Ja, sir.
Månlandningen sågs av 500 miljoner.
-Ja. -Hela 500 miljoner människor
fick genom televisionen det de förr fick av kyrkan.
En känsla av samhörighet och förundran.
Det är en del av en större förskjutning
från religion till vetenskap.
Ju större framsteg vetenskapen gör, ju fler mysterier som förklaras,
ju fler frågor som besvaras,
desto mindre behov finns det för en gud som ger svar.
Det påminner om Keats.
"Vad är det med månen
som kan beröra mitt hjärta så påtagligt?"
Nu vet vi vad månen är.
Ingenting.
Bara damm.
Tystnad.
Ett enfärgat tomrum.
Vi ser ingen gud bakom de där stenarna och rymddammet,
bara en outgrundlig vidsträckthet.
"När jag ser din himmel, dina fingrars verk,
månen och stjärnorna som du har berett,
vad är då en människa, att du tänker på henne
eller en människoson, att du låter dig vårda om honom?"
Några tankar, sir?
Jag?
Jag ska ge min åsikt.
Jag har aldrig hört maken på pretentiöst, självömkande dravel.
Ni behöver resa på er,
ge er ut i världen och göra någonting.
Det är därför ni alla är så vilsna.
Jag tror att alla män har ett behov av att göra något bestående.
Handling definierar oss, inte lidande.
Att bara sitta och fundera och prata...
Låt mig fråga följande:
Tror ni att astronauterna där uppe är katatoniska som ni? Självklart inte.
De är upptagna med att göra något otroligt.
Därför känner de sig som ett med världen...
...som ett med sin Gud...
...och lyckliga.
Det är mitt råd.
Ta efter handlingskraftiga män som Armstrong, Aldrin, Collins.
De får A med tre plus. De har svaren.
Inte en massa navelskådande oduglingar som smittar varandra med förtvivlan.
Om ni väljer att göra något, kan ni börja med att torka golvet.
Inte nu igen.
Samtidigt som amerikanerna frågade...
Två gånger på en vecka!
...om vi ville skicka ett budskap till månen,
fick vi en annan fråga.
Om hur många gånger kungafamiljen
tvingas äta hjort om året?
Nej.
Om jag äter mer av det här
kommer jag att få horn.
-Lyssnar du? -Ja.
Jag är idel öra. Små, bruna, håriga öron.
Förutsatt att de återvänder helskinnade,
och de står på benen efter alla tester,
skulle vi vilja träffa astronauterna?
Armstrong, Aldrin och Collins?
-Här på slottet? -Ja.
De åker jorden runt på ett ärevarv.
Ska jag svara ja?
Gode Gud. Ja tack.
Det kan muntra upp dig.
Det gör det.
Behöver jag muntras upp?
En aning.
De landar på Heathrow kl. 14.00.
Därifrån körs de till USA:s ambassad
för att träffa ambassadören.
Sedan till Buckingham Palace
för att träffa Hennes Majestät,
drottningmodern, Hans Höghet hertigen av Edinburgh,
prinsessan Margaret, prinsessan Anne, prins Andrew och prins Edward.
-Vilken tid? -Runt klockan fyra.
Ska vi bjuda på te?
Nej. Vi bör nog hålla det kort.
Jag håller med.
Högst en halvtimme från ankomst till avfärd.
Ja.
Jag har ett önskemål.
-Om det går bra? -Sir.
I stället för att fösas in med alla andra,
skulle jag vilja träffa dem ensam,
i ett separat möte.
Flygare emellan.
Piloter emellan.
Jag ska prata med ambassadören,
men det går säkert bra för oss.
Skulle en kvart räcka?
Femton minuter?
De har ett välfyllt schema.
För att prata om mänsklighetens största bedrift?
Nej.
Det räcker inte på långa vägar.
Men jag ser att jag inte får mer.
FRÅGOR
Efter att ha landat på Heathrow
inleds astronauternas 22 timmar och 15 minuter långa besök
som kräver samma precision som deras rymdfärd.
Det världsberömda teamet
Neil Armstrong, Buzz Aldrin och Michael Collins,
i sällskap av sina fruar,
fick ett varmt välkomnande av britterna.
De medgav att de börjar bli medtagna
efter att ha besökt 22 länder.
Här sätter för första gången en människa ner foten på månen.
Juli 1969.
Jag kan se tydligt.
Det är tillräckligt ljust.
Motljuset är starkt nog för att jag ska se tydligt.
HAR MÄNNISKAN ETT ÖDE BORTOM VÅR PLANET?
-Vilken utsikt! -Visst är det vackert?
En storslagen syn.
Astronauterna anländer vid Buckingham Palace.
De världsberömda Neil Armstrong, Buzz Aldrin och Michael Collins...
-Ers Majestät, mr Neil Armstrong. -Välkommen.
-Trevligt att träffas. -Detsamma.
-Mrs Armstrong. -God dag.
-Överste Michael Collins. -God dag.
-Trevligt att träffas. -Trevligt att träffas.
Trevligt att träffas, unge man.
Sir.
Säg inte att ni vill prata om barn.
-Har de väntat länge? -Nej, sir.
Mr Neil Armstrong, överste Michael Collins
och överste Edwin Aldrin, Ers Höghet.
Det är en stor ära, mina herrar.
Gratulationer till er alla.
Slå er ner.
Ni behöver inte tränga ihop er. Det är gott om plats.
Jag ser att ni sätter er i samma ordning som i kommandomodulen.
Jag vet inte om någon har berättat att jag är pilot.
Jag var...
-Mår ni bra? -Ja. Bara en förkylning.
-Här. -Jag...
-Den är ren. Jag lovar. -Tack.
Är ni förkylda allihop?
Ja.
Här är vi nu.
Jag ville bara säga att jag beundrar er bedrift.
Det är enastående.
Men även att jag känner igen mig i vilka ni är.
-Prosit. -Ursäkta.
Jag...
Jag skrev ner några frågor.
Först trodde jag att jag ville ställa frågor
på en teknisk nivå.
Som hur det känns att uppleva enorma G-krafter och så vidare, men...
Ni förstår, jag...
Jag inser nu...
...att frågorna som jag vill ha besvarade är...
Ni är för unga för att förstå, men...
Det kommer en tid när man börjar utvärdera
vad man har åstadkommit.
På grund av den position jag har fått,
den jag ha blivit,
den jag är gift med,
har jag...
Jag har inte åstadkommit det jag hade velat...
...som man...
...som äventyrare.
Att se tre hjältar i arbete,
var som att följa en dröm.
Därför blev jag glad att få träffa er,
om så bara i tio minuter, för att få fråga...
...vad ni tänkte...
...där ute.
Neil?
Tja...
Självklart lättnad att uppdraget lyckades.
Givetvis.
Och vi såg ju fantastiska vyer, eller hur?
Ja, verkligen.
Jag syftar nog inte
på vyerna som sådana...
...utan om perspektiv,
observationer om...
...om vår plats.
Det fanns inte tid för sånt.
Som pilot så vet ni att det de ständigt drillar in
är förfaranden och procedurer.
-Man måste följa reglerna. -Ja.
Som astronaut är det ännu värre.
Vi satt ständigt med listor
och bockade av saker.
Bock, bock...
Med blicken på uppgifterna
hann man inte titta ut.
Vi hade fullt upp.
Strama tyglar.
Dessutom var man utmattad.
Man vänjer sig inte vid att inte få sova.
Sova.
Neil, berätta vad som hände efter månpromenaden.
Det vill jag gärna höra.
-När jag var klar med månpromenaden... -Jag följde vartenda steg.
Jag klev in i modulen och visste att jag bara hade några timmar på mig
att vila innan vi skulle lyfta igen.
-Jag la mig ner och blundade. -Nu kommer det.
Men jag hörde ett ljud. Bang, bang!
Bang, bang!
-Vad? -Bang, bang, bang.
Utifrån?
-Vet ni vad det var? -Vad då?
Vattenkylaren.
Det smällde om den.
Världens bästa tekniker tar oss till månen,
men de kan inte fixa en bra vattenkylare.
Ni har rätt. Det var gott om överraskningar.
Jag förstår.
Hade ni fler frågor?
Nej.
Har ni något emot att vi ställer några frågor?
Nej, inte alls.
Hur är det?
Vad då?
Att bo här.
Vi hörde att ni har tusen rum.
Och att alla korridorer tillsammans
blir sex kilometer.
Tja...
Väcks ni av en säckpipa?
Hur många anställda har ni?
Och hur många slott? Tolv, sas det.
Känner ni alla människor på tavlorna?
Är ni släkt med allihop?
Sover hundarna inne hos er?
Den är min.
Vi tävlar.
Spring!
Nej!
-Ja! -Det var jämnt.
-Ett, två, tre. -Omelett.
En till.
Jag vet inte hur jag tänkte.
Jag trodde att de skulle vara jättar, gudar.
I själva verket var det bara tre, små män.
Bleka och förkylda.
Det förstår jag.
De var perfekta för uppdraget.
De saknade stil och fantasi.
De är plikttrogna, blygsamma och pålitliga.
De saknade fullkomligt originalitet och spontanitet.
Därför är de perfekta i en kris.
Och en besvikelse när man träffar dem.
Tänk dig.
De for till månen med hälsan i behåll, men London tog nästan kål på dem.
Det är inte deras fel.
De ville inte bli berömda,
men nu, på grund av en händelse, är de kända för alltid.
De presterade som astronauter...
...men en besvikelse att träffa.
Resten av livet är de till allmän beskådan,
rädda att säga något,
medvetna om att det avslöjar vilka de är
och att det gör andra besvikna.
För det förtjänar de vårt medlidande.
Tur att det inte fanns några gröna gubbar. Det vore förståeligt om de tänkte:
"Om det är allt jorden har att erbjuda,
så åker vi inte dit."
Det började inte vid något speciellt tillfälle.
Det har skett mer gradvis.
Ett ständigt gnagande av tvivel...
...missnöje...
...sjukdom, obehag.
Omgivningen har märkt av min allmänna...
...retlighet.
Det är inget nytt.
Jag är ganska vresig av mig,
men jag måste medge att det har varit värre på sistone.
För att inte nämna en nästan avundsjuk fascination
av de unga astronauternas bedrift.
Tvångsmässigt motionerande.
En oförmåga att finna lugn...
...eller belåtenhet...
...tillfredsställelse.
När man ser på symptomen
så krävs det inget geni för att förstå...
...att det tyder på att jag är mitt uppe i...
Jag kan inte ens säga vilken typ av kris.
Den där krisen.
Och...
Man har ju hört om andra som drabbas av den.
Precis som dem, söker man sig till samma platser
och samma sysselsättningar för att må bättre.
En del av dem kan jag prata om här och andra inte.
Min mor dog nyligen.
Hon såg att något felades mig.
Det är ett bra ord.
Fela.
Hon såg att något felades hennes yngsta barn.
Hennes ende son.
Tro.
"Hur är det med din tro?" frågade hon.
Jag är här för att erkänna att...
...jag har tappat den.
Och...
...vad har man, utan den?
Den...
Den ensamhet...
...och tomhet och det antiklimax...
...av att åka ända till månen
och inte hitta något, utom oförglömlig ödslighet...
...spöklik tystnad...
...mörker.
Det är vad trolöshet är.
I motsats till att hitta...
...förundran, extas, miraklet av...
...gudomlig skapelse, Guds plan och mening.
Vad försöker jag säga?
Jag försöker säga...
...att lösningen på våra problem,
nog inte ligger
i raketers sinnrikhet eller i vetenskapen eller tekniken...
...eller ens i modet.
Nej, svaret finns här.
Eller här eller var det nu är som tron sitter.
Så, dekan Woods,
efter att ha förlöjligat er
för vad ni och dessa stackars, blockerade, förlorade själar
försökte åstadkomma här i St George's House...
...är jag nu full av respekt...
...och beundran...
...och inte så lite desperation,
när jag kommer och säger:
Hjälp.
Hjälp mig.
Och för att medge...
...att även om astronauterna
förtjänar lovord och respekt för sina hjältedåd,
så var jag mer rädd för att komma hit,
än jag hade varit för att flyga i en raket.
Prins Philip och dekanen Robin Woods blev livslånga vänner.
I mer än 50 år har St George's House varit ett center
för utforskning av tro och filosofi.
Dess framgång är den bedrift som Philip nog är mest stolt över.
Undertexter: Maria Grimstad