PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Za chvíli se vydáte na Měsíc, na cestu dlouhou 386 242 kilometrů.
Když bude úspěšná, budete první lidé,
kteří vkročí na povrch jiného nebeského tělesa.
Co doufáte, že objevíte?
Myslím si, že důležitější než odpovědi,
které najdeme,
bude fakt, že získáme celou řadu nových otázek.
- Pane Armstrongu? - Neile.
Neile! Jsem Marvin Miles z Los Angeles Times.
Sestup na měsíční povrch se zdá být náročný.
Jak daleko budete hořet,
a jak nízko byste mohli předčasně ukončit misi?
V posledních měsících došlo
k velkému zlepšení systému řízení letu.
Motorový sestup bude z velké části řízen počítačem.
Plukovníku Aldrine, co očekáváte
od prvních chvil po přistání na Měsíci?
Máte nějaké očekávání, naděje, obavy?
No...
okamžitě po přistání se budeme zajímat o integritu lunárního modulu.
Bez integrity
nemůžeme bezpečně pracovat na lunárním povrchu a vrátit...
To jsou ti astronauti?
- Jste skromní... - Proč jsou v boxu?
Aby nic nechytili.
...zachycuje něco velmi lidského.
Sedneš si nebo tam budeš stát?
...posouvat hranice.
Bez bádání, bez pokládání si otázek
nejsme jako živočišný druh předurčeni ke stagnaci?
Americké ministerstvo zahraničí chce, abych poslala vzkaz.
- Jaký vzkaz? - Astronauti by ho nechali na Měsíci.
Oslovili pár lidí na celém světě.
Výběr lidské civilizace,
který zajistí společný vzkaz od lidí.
A cos napsala?
„Jménem britských občanů
oslavuji schopnost a odvahu, které dovedly člověka na Měsíc.
Snad tato snaha zlepší lidské vědomosti a blahobyt.“
Skvělá práce.
Jak ho předají?
Prý na disku.
- Na jakém disku? - Silikonovém.
Poslali obrázek, malý disk...
s vyrytými mikroskopickými zlatými nápisy.
„Z planety Země. Červenec 1969.“
Chtějí ho tam nechat v bílé kapsli.
- S olivovou ratolestí. - Ratolestí?
Ano, pro zeleného mužíčka.
Jdu spát.
Kostel zítra začíná v devět, ne v deset.
MĚSÍČNÍ PRACH
Proč tohle děláme?
Každý týden jako ovce.
Co ti to dává?
- Vážně. - Kostel?
Je to jako revize.
Přemítám o minulém týdnu i o tom budoucím.
Na to stačí deník.
A přemýšlím o životních otázkách.
To lidi nedělají.
Většinou myslí na to, co za příšernosti kněz říká
a proč nezmlkne?
Je s námi už 20 let.
Tím je možná loajální, ale ne zajímavý.
- Ahoj. - Dobré ráno.
Ústa mají a nemluví.
Oči mají a nevidí.
Uši mají a neslyší.
Nos mají a ne...
Vidíš?
To není kázaní, ale uspávání.
A necítí.
Ať jsou jim podobní, ti kdo je dělají
i všichni, kdo v ně naději skládají.
To je naposledy.
A tak Pán...
Odteď budu každou neděli, kdy ty budeš tady,
dělat hodinu něco užitečného.
...ale jeho jménu slávu dej,
a ne nepravým modlám.
- Michaele. - Madam.
Myslíte si, že je možné, že kněz již dosáhl...
Jak to říci jemně? Že již dosáhl požehnaného věku?
Všimla jsem si, že pár lidí málem usnulo.
Mohli bychom začít diskrétně hledat náhradu.
Můžeme? Někoho s trochou...
- Šmrncu. - Ano.
- Elánu. - Přesně.
- Šťávy. - Ano.
- Energie. - Děkuji.
Dnes ráno se zde z Mysu Kennedy vydáme na Měsíc.
- Anno, díváš se? - Anno!
Mocný Saturn V, velký měsíční expres,
je připravený k odletu na rampě 39.
Odletí včas za přibližně 30 minut.
Tato velká událost jedinečně spojuje celý svět,
protože tato cesta je pro celý svět zajímavá
a život na Zemi se po ní navždy změní.
16. ČERVENEC 1969
- Kde je? - Kdo, pane?
Když se zeptám v Buckinghamském paláci,
koho myslíte, že hledám?
Tady jsi. Všude tě hledám. Kde jsi byla?
Na telefonu. Mluvila jsem s kandidáty na děkana.
- Našla jsi někoho? - Ano, jednoho.
- Kolik mu je? - Tolik, kolik tobě.
- Vážně? - A hodí se na to.
- Na co? - Na tu práci.
T mínus 15 vteřin. Vnitřní řízení.
12, 11, 10, 9...
Sekvence zážehu zahájena.
Šest...
Pět, čtyři, tři, dva, jedna.
- Raketa odstartovala. - Odpal!
Třicet dva minut po 13 hodině start Apolla 11.
- To je úžasné. - Zvládli to.
Pozoruhodné.
To jsou ale odvážní muži.
- Věž je volná. - Naváděcí program zahájen.
Neil Armstrong hlásí, že byl spuštěn program navádějící Apollo 11...
Jedenáctko, Houston. Všechny motory naplno. Vypadá to dobře.
Zřetelně rozumím, Houstone.
Došlo k oddělení.
Rozumíme, potvrzujeme.
- Věž je pryč. - Rozumím.
Neil Armstrong potvrzuje odpojení pláště motoru
a záchranné věže.
Apollo 11, tady je Houston.
Méně než za minutu začne zážeh a vše je připravené.
Rozumím.
Zážeh.
Potvrzujeme funkční zážeh a tah.
Apollo 11 dokončilo translunární manévr.
Není tedy na oběžné dráze Země
a letí k Měsíci obrovskou rychlostí 38 946 kilometrů za hodinu.
Astronauti dokončili to,
čemu říkají transpoziční, spojovací a výsuvný manévr.
Je to dost riskantní manévr, při kterém se servisní modul Columbia
oddělí od vesmírného plavidla, posune se lehce dopředu,
otočí se a znovu se připojí k lunárnímu modulu Orel.
Takto se potom oddělí od poslední části rakety Saturn.
Jak říkám, děsivý manévr, ale vše proběhlo v pořádku.
Příští úterý budete v Cheshiru,
kde navštívíte závody továrny na sůl.
Ve středu budete v Norfolku na otevření plynového terminálu.
V pátek budete v Maccelesfieldu
na dni otevřených dveří Svazu průmyslového výzkumu.
Večer bude Britská betonářská společnost pořádat večeři,
kde budete předávat ocenění.
- Mohu váš vyrušit, Vaše Výsosti? - S čím?
Nově jmenovaného windsorského děkana Robina Woodse zajímá,
zda byste měl chvilku.
- Chce o něco požádat. - Zapište to do diáře.
To se mám na co těšit
spolu s oceněním Britské betonářské společnosti.
- To je vtip? - Obávám se, že ne.
On je tady.
Haló?
Vaše Výsosti.
Jak vám mohu pomoci?
Při stěhováni jsme si s mojí ženou nemohli nevšimnout,
že na windsorském panství je mnoho budov,
které se zdají být prázdné a nevyužité.
A to především...
klášter kanovníků,
pár budov na Dentonových pozemcích,
všechny domy u severních hradeb, staré obydlí kanovníků.
Vím, že je to ode mě...
troufalé, ale zajímalo mě, zda bych jednu z nich mohl využít.
Nelíbí se vám váš domov?
Ne...
nebyl by to domov.
Mám takový sen, již dlouho chci otevřít
akademii nebo konzervatoř.
- Proč? - Osobní a duchovní vývoj.
Vím to z osobní zkušenosti, ale všiml jsem si toho...
i u jiných.
Když dospějete do určitého věku...
a přijde krize...
ztratíte rozhled a přijde propad.
Je to časté u podnikatelů a vedoucích.
A není to jiné ani u duchovních.
Velkou nespokojenost vidíme hlavně u starších duchovních.
A mě napadlo, že jedna z těchto budov
by byla ideálním místem, kam by kněží přijeli, aby se dobili,
popřemýšleli a dali se zase dokupy.
A jak?
Mluvením, čtením, přemýšlením.
Mohu vám ukázat, že vaše myšlenka je chybná?
Nezlepšíte se mluvením nebo přemýšlením.
Zlepšíte se činy.
Takto. Tak se dostanete z krize.
Pokud je nějaká z těch budov volná
a vy ji chcete naplnit nesmysly a myšlenkami, tak prosím.
Děkuji, pane.
Už nebudeme čekat dlouho. Sedmnáct minut a odpočítáváme.
Přistávací plavidlo se oddělilo od řídícího modulu
a započalo přistávání na Měsíc.
Armstrong s Aldrinem vyšlou lunární modul piruetou, aby umožnili Collinsovi...
- Nigeli, vzbuďte děti. - Ano, pane.
- A řekni to i královně. Děkuji. - Pane.
Andrew, je čas.
Edwarde, vzbuď se.
Pojď. Obleč si župan.
No tak, Edwarde. Dělej.
Počkej.
- Jdeme. - No tak!
- Je to vzrušující večer, že? - Ano.
Nigeli, dáte si s námi skleničku?
Ano, rád. Děkuji, Madam.
Za málo.
Mike Collins zůstal sám na orbitu,
takže až bude za Měsícem, bude zcela odříznut od lidstva.
Nejosamělejší muž ve vesmíru.
- Rychle, Andrew. - Rychle.
Pojďte, děti. Rychle.
...průkopníci nebes.
Přestaňte skákat.
Pouze několik tisíc metrů nad povrchem Měsíce.
Bože.
Místo k přistání vybrali
kvůli hladkému povrchu...
Posaďte se, prosím.
...malá srážka s kamenem nebo kráterem by mohla lunární modul vyřadit...
- Nápoj, pane? - Roberte, vidíš?
Robert má narozeniny.
Jsme vysoko.
Houstone, lehce kolísáme...
Budou přistávat.
- Co je to? - Nevím.
To je k nevíře.
- Johne, rychle. - Ano.
Co to říkají?
Přešel na ruční ovládání. Něco není v pořádku.
- Je to neskutečné. - Ano.
Sto šest metrů. Klesáme.
Co když nebudou moct přistát?
Ne, dojde jim palivo. Buďte zticha, prosím.
Dvanáct metrů k povrchu.
Prosím.
Budou přistávat.
- Co se děje teď? - Nevím.
Houstone, tady základna Tranquility.
Orel přistál.
Muž na Měsíci!
Člověk přistál na Měsíci.
- Viděls to? - Ano, tati.
...dívejte se dnes večer na tyto záběry. Celý svět spojil...
...pocit úžasu.
Poletíme na Měsíc?
Nikdy se celá země...
Ne, drahý. Pozor na hlavu.
Meteor.
Je to historická událost.
Orel přistál.
Pro někoho až božská.
Jsou na Měsíci!
A přece, všichni bez ohledu na rasu, pohlaví nebo náboženství...
jsme v tuto chvíli spojeni tímto lidským úspěchem.
Dobře, Neile, vidíme tě, jak lezeš po žebříku.
Teď jsem na konci žebříku.
Přistávací nohy se do povrchu zabořily asi tak dva a půl až pět centimetrů.
Ačkoliv porvrch zblízka vypadá,
že je tvořen z velmi jemného písku.
Je skoro jako prášek.
Tam dole je to jemňounké.
Scházím z lunárního modulu.
Je to malý krůček pro člověka,
ale velký krok pro lidstvo.
Svým způsobem je zcela nádherný.
Je podobný Velké písečné poušti ve Spojených státech.
Je jiný, ale je tu moc pěkně.
Je to důležitá připomínka schopností našeho živočišného druhu.
Není to jen strojírenský úspěch,
ale i úspěch lidské ctižádosti.
Touha dosáhnout hvězd a to doslovně.
Myslím si, že pohled na zemi z vesmíru...
v jednotě a soudržnosti...
nás nejspíše inspiruje k nevídané změně myšlení.
- Nádherný pohled. - To je něco, co?
Je tu nádherný výhled.
Nádherná pustina.
Pane guvernére, dámy a pánové,
vážení členové Zastupitelstva vlněných látek.
Velmi si vážím pocty,
které se mi dostalo vaším pozváním
do mlýna Thomase Burnleyho a synů zde v hrabství Yorkshire.
Vaše průkopnická práce, kterou zde děláte tím, že si osvojujete...
Přijde chvíle...
okamžik, který zažijeme všichni,
ve kterém zubní protéza a jiné pomůcky budou součástí života.
Podle průzkumů zubní hygienu...
Mohu?
- Máte řízení. - Mám řízení.
Co to děláte, pane?
- Toto není v letovém plánu. - Není tu provoz.
Pane.
Dostup tohoto letadla je 13 700 metrů.
Oba víme, že dokáže vystoupat výš.
Pane...
No tak.
Bože, není to krása?
To ano,
ale tohle letadlo je na hranici možností.
Možná, ale podívejte se.
Žili jsme.
Aspoň na chvíli.
První muži na Měsíci odstartovali před hodinou a šesti minutami
první fázi cesty domů.
Začala nová kapitola lidských dějin.
Závod o Měsíc je u konce.
Co znamená tento úžasný počin
pro lidi této planety?
„Neustaneme ve zkoumání,
a až vše prozkoumáme, dospějeme tam, kde jsme začali,
a poprvé to místo poznáme.“
Tato slova básníka T. S. Eliota nebyla nikdy pravdivější.
Stojíme na prahu nové éry vesmírného výzkumu.
Příslibu, že vesmír nebyl nikdy skutečnější...
Dobré ráno, pane.
- Vaše Výsosti. - Bože.
Dobré ráno.
Napadlo mě, zda se nechcete setkat s novými hosty.
Vašeho koncentračního tábora duchovně narušených?
- Mně se líbí středisko uzdravení. - Tím jsem si jistý.
Jsou to lidé různého věku z celé Británie.
- Přidáte se? - K čemu?
Je to akademie zaseknutých kněží středního věku.
Správně.
Jestli jste si nevšiml, tak nejsem kněz.
Můžete jen pozdravit.
- Teď? - Proč ne?
Dobře. Nastupte si.
Musím vypadat zoufale?
Mám dramaticky vzdychat a naříkat?
Abych zapadl.
Přivedl jsem pana domácího,
Jeho Výsost, vévodu z Edinburghu, aby nás pozdravil.
- Dobrý den, Vaše Výsosti. - Dobré ráno.
- Vaše Výsosti. - Dobrý den.
Dobré ráno.
- Dobré ráno. - Vaše Výsosti.
Takže...
Co máte v plánu?
Kromě toho, že jste tu udělali nepořádek.
Začali jsme tím, proč sem každý přijel,
a co od toho čekáme.
Možná bychom to mohli Jeho Výsosti zopakovat.
Michaele.
Přijel jsem, protože...
jsem dospěl do určitého věku...
Nebudu se ptát.
Rozhodl jsem se oznámkovat se.
Cítil jsem, že jsem měl jen na čtyři mínus.
- Ale ne. - A proč?
Když jsem se přidal k církvi,
snil jsem o tom, že s přibývajícím věkem
dojdu zjištění...
pochopení...
prohloubení své víry...
že věřících bude přibývat.
Místo toho jsem na malé venkovské farnosti...
kde věřících ubývá.
- A chodí jich méně. - Rozumím.
A proto jsi zklamaný
a máš pocit selhání a ztráty směru.
Ano.
Pocit ztráty směru a nadbytečnosti je...
No, několik dalších se v tom vidělo.
Protože veřejnost se od nás odvrátila.
Odvrátila se od církve.
Je jasné, že se nedokážeme s lidmi spojit.
Více lidí zjišťuje, že jejich duchovní potřeby naplňuje...
něco jiného.
A co? Například.
- Měsíc. Já... - Ano, pane, Měsíc.
Přistání na Měsíci sledovalo 500 milionů lidí.
Pěti stům milionům lidí
televize dává to, co kdysi dávala církev.
Pocit propojení, komunity, údivu a zázraku.
Shodli jsme se také, že je to součást posunu
od náboženství k vědě.
Čím větší úspěchy věda má, tím více záhad je vysvětleno,
zodpovězeno více otázek, a tím je menší potřeba...
aby na otázky...
odpovídal Bůh.
To mi připomíná Keatse.
„Měsíci, co v sobě ukrýváš,
že mě tak silně dojímáš?“
Teď již víme, co je Měsíc.
Nic.
Jen prach.
Ticho.
Monochromatická prázdnota.
Za těmi kameny a hvězdným prachem nevidíme Boha,
ale jen nepoznatelnou rozlehlost.
„Vidím tvá nebesa, dílo tvých prstů,
měsíc a hvězdy, jež jsi tam upevnil.
Co je člověk, že na něho pamatuješ?
Syn člověka, že se ho ujímáš?“
Nějaké nápady, pane?
Já?
Myslím si toto.
Nikdy jsem neslyšel tolik nabubřelých, sebestředných nesmyslů.
Měli byste se zvednout z vašich zadnic, jít do světa a něco dělat.
Proto se všichni cítíte tak ztraceně.
Věřím, že v každém člověku je nutkání něco po sobě zanechat.
Činy nás definují. Činy, ne utrpení.
Tohle sezení, myšlení a mluvení.
Zeptám se takto.
Myslíte si, že ti astronauti jsou katatoničtí jako vy? Jistěže ne.
Snaží se dosáhnout něčeho velkolepého.
A jako výsledek jsou za jedno se světem.
Za jedno se svým Bohem...
a jsou šťastní.
To je má rada.
Inspirujte se muži činů jako je Armstrong, Aldrin a Collins.
Oni mají jedničku se třemi hvězdičkami. Oni mají odpovědi.
A ne banda sebepozorujících se slabochů,
kteří se navzájem stahují do beznaděje.
Pokud se rozhodnete pro činy,
můžete začít úklidem této podlahy.
Už zase.
Když americké ministerstvo zahraničí...
Podruhé za týden.
...chtělo poslat vzkaz na Měsíc, zeptali se nás ještě na něco.
Na to, jak často musí královská rodina jíst zvěřinu?
Ne.
Jestli to budu muset jíst znovu, začnou mi růst parohy.
- Posloucháš mě? - Ano.
Jsem jedno ucho. Jedno chlupaté hnědé ouško.
Když se vrátí živí a zdraví zpět na Zemi
a přežijí testy, které je čekají...
zda bychom chtěli audienci s astronauty?
Cože? S Armstrongem, Aldrinem a Collinsem?
Tady v paláci?
Pojedou kolem světa na vítězné turné.
Mám odpovědět ano?
Proboha.
Ano, prosím.
Zvedlo ti to náladu.
Zvedlo.
Potřebuji to?
Trochu.
Podle harmonogramu mají přiletět ve 14:00.
Odtamtud pojedou přímo na americké velvyslanectví
na schůzku s velvyslancem.
Pak následuje v paláci audience s Jejím Veličenstvem,
královnou matkou,
vévodou z Edinburghu,
princeznou Margaretou a princeznou Annou.
- V kolik hodin to bude? - Kolem čtvrté, madam.
Nabídneme jim něco? Čaj?
Nejspíš ne. Myslíme si, že by to mělo proběhnout rychle.
Souhlasím.
Nanejvýš půl hodiny mezi příjezdem a odjezdem.
Dobře.
Chci o něco požádat.
- Pokud smím. - Pane.
Namísto abych byl ve stádu s ostatními,
zajímalo mě, zda bych mohl být s astronauty o samotě.
Zvláštní soukromá schůzka.
Letec s letci.
Pilot s piloty.
Promluvím s velvyslancem,
ale jsem si jistý, že to nebude problém.
Stačilo by 15 minut?
Patnáct minut?
Věřím, že mají nabitý program.
Abychom probrali největší lidský úspěch?
Ne...
to nestačí ani náhodou.
Ale víc nedostanu, co?
OTÁZKY
Měsíční muži z Apolla přiletěli z Berlína,
aby začali rušnou dvaceti dvou a čtvrt hodinovou návštěvu,
která vyžaduje podobnou přesnost jako jejich mise na Měsíc.
Světoznámý tým „Mužů na Měsíci“
Neila Armstronga, Buzze Aldrina a Michaela Collinse
v doprovodu svých žen, přivítal britský lid velice přívětivě.
Astronauti přiznali, že začínají pociťovat tlak
turné po 22 zemích světa.
Člověk z planety Země poprvé vstoupil na Měsíc.
V červenci 1969.
Vidím vše zcela jasně.
Světlo je dost jasné,
osvětluje lunární modul zepředu a vše je zcela jasně viditelné.
JE LIDSKÝ OSUD MIMO TUTO PLANETU?
- Nádherný pohled. - To je něco, co?
Je tu nádherný výhled.
Astronauti přijíždějí do Buckinghamského paláce.
Světoznámý tým Neila Armstronga, Buzze Aldrina a Michaela Collinse...
- Vaše Veličenstvo, pan Neil Armstrong. - Dobrý den. Vítejte.
- Těší mě. - Mě také.
Paní Armstrongová.
Plukovník Michael Collins.
- Těší mě. - Rád vás poznávám.
Rád tě poznávám, mladý muži.
Pane.
Doufám, že nechceš mluvit o dětech.
- Čekali dlouho? - Ne, jen pár minut, pane.
Pan Neil Armstrong,
plukovník Michael Collins a plukovník Edwin Aldrin.
- Je to pro mě velká čest, pánové. - Pane.
- Všem vám gratuluji. - Pane.
Posaďte se, prosím.
Nemusíte sedět tak blízko sebe. Jak vidíte, je tu spousta místa.
Všiml jsem si, že sedíte stejně jako v řídícím modulu.
Nevím, jestli vám to někdo řekl, ale já sám jsem pilot a chtěl jsem...
- Jste v pořádku? - Ano, pane. Mám rýmu.
- Tady. - Já...
- Je čistý, vážně. - Děkuji.
Všichni máte rýmu.
Ano, to máme.
Tak to máme.
Jen chci říct, jak moc obdivuji, co jste udělali.
Je to prostě pozoruhodné.
Také chci říct, že v některých věcech se s vámi ztotožňuji.
- Zdravíčko. - Promiňte.
Napsal...
Napsal jsem si pár otázek.
Myslel jsem si, že se vás zeptám na otázky technického rázu.
Jako jaké to je fyzicky pocítit gravitaci o takové síle...
a tak, ale...
víte...
teď si uvědomuji, že...
ty otázky, na které chci odpověď, jsou...
Asi jste mladí na to je pochopit, ale...
V životě přijde doba, kdy si člověk opravdu začne vážit toho,
co dokázal.
A díky postavení, které tu mám...
kým jsme se stal...
kdo je má žena...
jsem...
No, nemohl jsem dosáhnout věcí, kterých jsem chtěl.
Jako muž.
Jako dobrodruh.
Když jsem vás, tři hrdiny, sledoval při práci...
bylo to jako sledovat sen.
Proto jsem využil příležitosti se s vámi setkat...
i když je to jen deset minut, abych se zeptal...
na co jste mysleli?
Tam nahoře?
Neile?
No...
samozřejmě jsme pocítili úlevu, že jsme splnili úspěšně misi.
Samozřejmě.
A výhledy byly parádní.
- Ano, to ano. - Ano, výjimečné.
Nemluvím ani tak o...
výhledech jako takových...
spíš o dojmech...
postřezích...
ohledně našeho domova.
Upřímně na to jsme tam neměli moc času.
Jako pilot víte...
že protokol a postupy
jsou nejdůležitější.
- Musíte dodržovat pravidla. - Ano.
Jako astronaut je musíte dodržovat dvakrát tak.
Většinu času jsme drželi v ruce seznam
a odškrtávali ho.
Uděláno, odškrtnuto.
Oči máte jen pro protokol.
Nemáte ani čas se rozhlídnout.
- Tolik toho máte. - Chápu.
Není čas.
Nemluvě o tom, že většinu času jste unavený.
Na spánek si tam prostě nezvyknete.
Spánek.
Neile,
řekni Jeho Výsosti, co se stalo po procházce.
- Rád si to poslechnu. - Vidíš.
- Po dokončení procházky... - Vše jsem sledoval. Každý krok.
Vrátil jsem se do modulu a věděl jsem,
že máme jen pár hodin předtím, než zase poletíme, tak jsem...
- si položil hlavu a zavřel oči. - A teď to přijde.
Jediné, co jsem slyšel, byl takový zvuk. Takové rány.
Prásk, prásk.
- Cože? - Prásk, prásk, prásk.
Bylo to zvenčí?
- Víte, co to bylo? - Co?
Chladič.
Dělal takový zvuk. Prásk, prásk, prásk.
Chladič.
Navrhnou raketu, která nás dostane na Měsíc,
ale nedají tam ani pořádný chladič.
Takže jste měl pravdu, bylo to plné překvapení.
Chápu.
Máte nějaké další otázky?
Ne.
V tom případě můžeme se zeptat na pár otázek my?
Samozřejmě.
Jaké to je?
Jaké je co?
Žít v takovém domě.
Vážně máte tisíc pokojů?
A když se sečtou délky všech chodeb, tak je to...
- šest kilometrů? - No...
Je pravda, že jako budíček máte dudáka?
A kolik tu máte zaměstnanců?
A kolik máte paláců? Slyšeli jsme, že 12.
A znáte všechny ty lidi na obrazech?
Jsou to vaši příbuzní?
Spí s vámi v pokoji vaši psi?
- To je moje. - Jistě.
Děkuju. Kdo bude nahoře dřív.
Teď!
- Ano! - To bylo těsný.
- Jedna, dvě, tři. - Sýr.
Ještě jednou.
Nevím, co jsem si myslel.
Čekal jsem, že to budou...
obři, bohové.
Ve skutečnosti to byli jen tři hošani.
Byli bledí a měli rýmu.
Tomu rozumím.
Skvěle se hodili na tu práci.
Ale neměli vkus nebo představivost.
Mají smysl pro povinnost, skromnost a spolehlivost.
Nejsou vůbec originální nebo spontánní.
Ale proto se hodí do krizových situací.
Když se s nimi setkáš osobně, tak je to zklamání.
Představ si.
Letí celou tu cestu až na Měsíc zdraví a cesta do Londýna je zničí.
Nemůžou za to.
Nikdy nechtěli být známí.
A kvůli jedné události budou navždy.
Jako astronauti obstáli...
ale jako lidé zklamali.
Po zbytek svých životů budou jako ve výkladní skříni
a budou se bát něco říct,
aby neukázali, jací opravdu jsou.
A nevyhnutelně někoho zklamou.
A proto bychom je měli litovat.
Je dobře, že tam nebyli zelení mužíci.
Asi by si pomysleli:
„Jestli Země nabízí tohle, tak se jí radši vyhneme.“
Nestalo se to v jeden moment.
Bylo to spíš pozvolné.
Kapka, kapička pochybnosti...
nespokojenosti...
neduhu, nepohodlí.
Lidé kolem mě si všimli mé...
podrážděnosti.
To samozřejmě není nic nového.
Jsem normálně hašteřivý,
ale i já musím připustit, že poslední dobou to bylo silnější.
A nemluvě o téměř závistivé fascinaci
úspěchem oněch mladých astronautů.
Chorobně nadměrné cvičení.
Neschopnost najít klid...
nebo cítit uspokojení...
naplnění.
Když vidíte všechny tyto příznaky,
samozřejmě, že nemusíte být génius, abyste si všimli...
že ukazují, že jsem uprostřed...
Ani nedokážu vyslovit, jaká krize to je.
Ta krize.
A...
samozřejmě, člověk četl nebo slyšel o jiných lidech v této krizi.
Stejně jako oni hledáte na obvyklých místech.
Snažíte se použít obvyklé prostředky, abyste se cítili lépe.
Některé mohu v této místnosti zmínit, jiné bych asi ani neměl.
Nedávno mi zemřela matka.
Všimla si, že něco schází.
Hezké slovo.
Scházet.
Všimla si, že jejímu nejmladšímu dítěti něco schází.
Jedinému synovi.
Víra.
„Co tvá víra?“ Ptala se mě.
Jsem tu, abych tu připustil, že...
jsem ji ztratil.
A...
co je bez ní?
Ta...
Ta samota...
prázdnota a zklamání...
z celé té cesty na Měsíc...
která odhalila pouze vtíravou sklíčenost.
Příšerné ticho.
Skleslost.
Takové je bezvěrectví.
Na rozdíl od nalezení...
údivu, extáze, zázraku...
božího stvoření, božího záměru.
Co se tím snažím říct?
Snažím se říct, že...
řešení našich problémů...
není podle mě...
v důmyslnosti rakety, vědy, technologie nebo...
dokonce i v odvaze.
Ne, odpověď je tady.
Nebo tady. Prostě tam, kde sídlí víra.
Takže děkane Woodsi...
zesměšňoval jsem vás...
a tyto ubohé...
ztracené duše za to...
o co v domě svatého Jiří usilujete,
Nyní k vám pociťuji úctu...
a obdiv.
A také silnou...
beznaděj...
když přicházím, abych řekl:
„Pomoc.“
Pomozte mi.
A musím přiznat...
že i když si ti tři astronauti
náš obdiv a respekt za nezpochybnitelné hrdinství zaslouží,
tak jsem měl větší strach přijít dnes sem,
než bych měl v raketě letící vzhůru.
Princ Philip a děkan Robin Woods se stali celoživotními přáteli.
Dům sv. Jiří je již přes 50 let střediskem
pro zkoumání víry a filozofie.
Úspěch střediska je jedním z úspěchů, na které je princ Philip asi nejvíce hrdý.
Překlad titulků: Mirka Mireková