‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Maiestate.
‎Toată lumea de la Serviciul Poștal ‎e încântată de noul portret.
‎Îl văd ca fiind o reprezentare elegantă
‎a tranziției Maiestății Sale ‎de la femeie tânără la...
‎Babă?
‎Mamă a patru copii și suveran statornicit.
‎Directorul General al Poștei a spus ‎despre cele două portrete,
‎cel cu regina tânără ‎și cel cu ea un pic mai în vârstă...
‎că sunt aproape identice.
‎Directorul Bevins este foarte amabil.
‎Dar minte de-ngheață apele.
‎- Sunt schimbări minore, la păr... ‎- Sunt foarte multe schimbări.
‎Dar asta e.
‎Vârsta arareori e blândă cu oricine.
‎Nu se poate face nimic.
‎Trebuie să mergem mai departe.
‎...cetățenii din Huyton ‎aveau să-l realeagă majoritar.
‎Dar Harold Wilson a trebuit ‎să inspire electoratul
‎să respingă conservatorii ‎votând pentru laburiști,
‎și să împiedice liberalii ‎să fure din voturi.
‎Poziția lui Sir Alec poate fi afectată ‎de liberali, care prind iar avânt.
‎În 1950, ‎majoritatea laburistă s-a prăbușit.
‎Câțiva dintre conducători ‎erau deja bolnavi.
‎Presiunile carierei ‎și reînarmării creșteau.
‎Alegerile grele...
‎- Mai tare, te rog. ‎- Da.
‎Criticile adversarului dv. atrag ‎mult mai multă atenție.
‎Sunt multe variabile.
‎Chiar și vremea te poate distruge.
‎Viața lui Harold Wilson ‎s-a schimbat brusc.
‎Nu!
‎Ce e?
‎Winston a mai făcut un atac.
‎- Sărmanul! ‎- O să-l vizitez azi.
‎Dacă bărbatul ăla câștigă azi, ‎o să încerce să ne dea afară.
‎- Cine? ‎- Wilson.
‎Jumătate din guvernul lui va fi compus ‎din antimonarhiști turbați.
‎O să ne vrea capetele în țepușe.
‎Vive la révolution.
‎Dar că mă îndoiesc ‎că se vorbește franceză în Halifax
‎sau în Huddersfield.
‎- ‎Ordinea veche. ‎- Sau de unde o fi.
‎Băieții cu bani.
‎Am auzit un zvon cum că ar fi spion KGB.
‎Domnul Wilson? Ridicol!
‎Cică predecesorul său, Hugh Gaitskell, ‎a fost otrăvit de ruși,
‎ca să preia el puterea.
‎- Unde ai auzit? ‎- La club.
‎Amicul meu avea o întreagă teorie ‎că l-au recrutat în delegație în Rusia.
‎Cică are și un nume de cod de la KGB.
‎„Olding”.
‎Dacă tu și amicul tău știți,
‎agenții MI5 sigur știu,
‎și trebuie să fi concluzionat ‎că dl Wilson nu e suspect,
‎altfel ar fi luat măsuri.
‎Sau nimeni nu credea ‎că va ajunge așa departe.
‎- ...aplicarea dură... ‎-‎ Nimeni.
‎a tehnicilor științifice ‎în industria sovietică...
‎e evident că doar statul ar trebui ‎să dețină acest nivel de control.
‎Bună dimineața, Alteță.
‎Domnule, prânzul se va lua ‎la Mirabelle la ora 13:00.
‎Spune-i că nu vin.
‎- Du-te. Fuguța! ‎- Domnule.
‎Bună dimineața, Alteță.
‎Cine ești?
‎Sunt nouă.
‎Bănuiesc că nu te cheamă „Nouă”.
‎Nu.
‎- Așadar, când te întreb... ‎- Violet, doamnă.
‎Unde e cealaltă?
‎Cea grasă.
‎A plecat, doamnă.
‎Cădere nervoasă.
‎Da?
‎Bună dimineața. Lordul Snowden se scuză.
‎- ‎Ce? ‎- Iese în oraș să facă poze.
‎- Ce? ‎- ‎Din ziua alegerilor.
‎- Nu. ‎- ‎Va încerca să ajungă la cafea.
‎Nu!
‎Tony.
‎Deschide!
‎SECȚIE DE VOTARE
‎Maiestate, Alteță.
‎Ce faceți, Sir Anthony?
‎Pregătiri pentru expoziția ‎de la Galeria Guildhall, doamnă.
‎- Cu tablourile noastre? ‎- Portrete europene timpurii.
‎Ați acceptat să vorbiți.
‎- Serios? ‎- O greșeală.
‎Probabil.
‎- Cine a pictat ăsta? ‎- Annibale Carracci.
‎N-am auzit de el.
‎- Și ăsta? ‎- Artemisia Gentileschi.
‎Nici de el n-am auzit.
‎E o ea, domnule.
‎Nu avem experți în artă în familie.
‎Suntem oameni de la țară, de fapt.
‎- Sălbatici. ‎- Nu aș spune asta.
‎Dar eu am spus asta.
‎Mă contrazici?
‎Întotdeauna am spus că regina ‎și Elisabeta, Regina Mamă,
‎au ochi buni.
‎Ce? La un loc?
‎Câte unul fiecare.
‎Corect, draga mea.
‎Eu plec.
‎La loc comanda!
‎Noroc cu Winston.
‎Dacă voi ține un discurs, ați putea ‎să-mi dați încă o lecție minunată?
‎Cu plăcere.
‎Predecesorul dv. nu avea răbdare.
‎Dumneavoastră ați avut amabilitatea ‎de a mă face să mă simt
‎dacă nu învățată, măcar nu proastă, ‎și vă sunt recunoscătoare.
‎În acest scop, ‎ce constituie perioada modernă timpurie?
‎De la sfârșitul Evului Mediu ‎până la revoluția industrială.
‎Sfârșitul sec. al XV-lea ‎până spre sec. al XIX-lea.
‎În ce eră suntem acum?
‎Șocant de modernă?
‎Depinde de rezultatul ‎alegerilor generale de azi.
‎- Ați votat? Știu că nu se întreabă. ‎- Da, doamnă.
‎- Cu conservatorii. ‎- Zău?
‎Credeam că sunteți de stânga.
‎Poate în trecut, dar nu și acum.
‎- De cine e? ‎- De Rembrandt.
‎„Bătrân în ținută militară.”
‎Un personaj enigmatic.
‎Apropo de enigme, ‎ce credeți despre dl Wilson?
‎- Ați auzit zvonul, cu siguranță. ‎- Care?
‎Că KGB-ul l-a recrutat ‎într-o misiune la Moscova.
‎Prostii, desigur.
‎Nu le-aș respinge așa ușor.
‎A vizitat Rusia ‎pe când era un tânăr socialist
‎ușor de impresionat.
‎Nu e de neconceput să fi adoptat... ‎idei mai radicale.
‎Dar dl Wilson e mai în vârstă acum.
‎Mai înțelept, cu siguranță.
‎Viața lui Harold Wilson ‎s-a schimbat enorm.
‎Din figură centrală a opoziției,
‎Harold Wilson a devenit șeful opoziției,
‎potențial prim-ministru ‎și supus al monarhiei.
‎Conservatorii își permit să piardă doar...
‎Domnule, Regina.
‎...sau ar avea o majoritate mică, ‎dar suficientă.
‎- Winston, dragule. ‎- Maiestate.
‎Nu te mișca.
‎Cum te simți?
‎Captivat, doamnă.
‎E la mustață.
‎...locuri critice disputate...
‎- Crezi că dl Wilson are șanse? ‎- Din păcate, da.
‎Mă tem că va trebui să îndurăm din nou ‎viforul socialismului
‎pe aceste pământuri.
‎Nu ar trebui să vă spun asta.
‎Când eram prim-ministru...
‎dl Wilson, tânăr pe atunci, ‎mi-a cerut permisiunea să meargă în Rusia.
‎În numele...
‎Numele...
‎Camerei de Comerț.
‎Da, al Camerei de Comerț.
‎A fost printre primii politicieni din Vest ‎care a trecut Cortina de Fier.
‎Mă gândeam pe atunci ‎că trebuie să fim cu ochii pe el.
‎...nu există o imagine clară ‎privind cine va fi câștigătorul.
‎Nu-mi pot imagina cum ar fi asta.
‎Să am un prim-ministru îndoielnic.
‎Mai ales că te-am avut pe tine.
‎Eram foarte agresiv.
‎Ai fost îngerul meu păzitor.
‎Acoperișul deasupra casei mele.
‎Coloana mea vertebrală.
‎Curajul din inima mea.
‎Ai fost busola care m-a îndrumat.
‎Pe mine și pe noi toți.
‎Unde ar fi Marea Britanie...
‎fără cel mai mare britanic?
‎Fii binecuvântat, Winston.
‎După o generație ‎de conducători conservatori,
‎care ne-au adus recesiune, scandaluri ‎și scindare națională...
‎Haide, Margot, mai cântă-ne o piesă.
‎Da, Margot. E rândul tău.
‎Iisuse!
‎Laburiștii câștigă iar. În seara aceasta, ‎conservatorii au pierdut 3,5 procente.
‎...între bogați și săraci, ‎iar niciun partid nu a reușit
‎să câștige încrederea ‎unei majorități din alegători,
‎ceea ce indică nu doar o nemulțumire ‎fundamentală față de guvern,
‎ci eșecul întregii clase politice.
‎Bravo!
‎Mulțumesc.
‎...rezultatele sosesc.
‎Da, laburiștii câștigă.
‎Partidul Laburist va forma ‎următorul guvern.
‎Mâine, ne vom trezi ‎într-o nouă Mare Britanie,
‎al cărei destin e în totalitate ‎în mâinile dlui Wilson.
‎Predăm legătura la Transport House, ‎unde laburiștii vor sărbători victoria.
‎Ridicați mărețul stacojiu drapel
‎Ne ducem viața și murim sub el
‎Lașii tremură și iudele-au trădat
‎Noi mereu purtăm steagul ridicat
‎Domnule, protocolul este următorul. ‎Veți pleca capul.
‎Vă adresați cu: „Maiestate”.
‎Apoi doar cu „doamnă” până plecați, ‎când reveniți la „Maiestate”.
‎Nu vă așezați sau vorbiți ‎înaintea Maiestății Sale.
‎Contactul fizic este interzis.
‎Puteți să-i luați mâna dacă v-o oferă.
‎Nu inițiați conversații.
‎La final, voi veni să vă conduc. ‎Plecați capul și veniți spre mine.
‎Liderul opoziției, Maiestate.
‎Dle Wilson.
‎Mulțumesc.
‎Maiestate.
‎Țara a decis. ‎Partidul dumitale a câștigat alegerile.
‎Ca suveran, vă cer ‎să formați guvernul în numele meu.
‎Felicitări, dle prim-ministru.
‎E cuvenit să încep prezentându-vă scuze.
‎- Pentru? ‎- Victorie.
‎Țineați la predecesorul meu
‎și ați fi preferat să continue în funcție.
‎Datoria mea este să nu am preferințe.
‎Dar toți avem, nu? ‎Nu ne putem împotrivi firii umane.
‎Înțeleg farmecul lui Alec cel Șic.
‎Urmărește cursele de cai,
‎e educat, de viță nobilă, ‎și ține corect tacâmurile.
‎Eu sunt mai din topor.
‎Nu tocmai.
‎Însă poporul a avut o opinie diferită.
‎S-a săturat de dezastrele ‎provocate de conservatori.
‎Și de haosul pe care l-au provocat.
‎Piață imobiliară exacerbată,
‎revolte rasiale, scandaluri sexuale,
‎șomaj scăpat de sub control, ‎respingerea din CEE
‎și un deficit bugetar anual ‎de 800.000.000 de lire.
‎E o moștenire ingrată.
‎Ce veți face cu balanța de plăți? ‎Devalorizați lira?
‎Nu, doamnă.
‎Un guvern laburist a devalorizat lira ‎o dată, fără succes,
‎și partidul meu nu poate fi văzut ‎ca partidul devalorizării.
‎E o chestiune de mândrie națională.
‎Țara încă este măreață, ‎iar lira sterlină este un simbol puternic.
‎Sigur v-ați acomodat greu.
‎Cu ce?
‎Cu faptul că faceți parte din acel simbol. ‎Aveți chipul pe toți banii.
‎Așa e.
‎Când am văzut chipul tatei pe un șiling ‎prima dată, arăta straniu.
‎Am realizat și că va trebui ‎să-mi văd chipul așa cândva.
‎Dar nu știm ce ne rezervă destinul.
‎- V-ați imaginat că veți fi prim-ministru? ‎- Doamne, nu!
‎Cum ați fi putut?
‎- Dl Gaitskell încă era tânăr. ‎- Într-adevăr.
‎Nimeni nu se aștepta să moară.
‎Nu.
‎- Atât de brusc. ‎- Da.
‎Și neașteptat.
‎Da.
‎Facem ce putem cu destinul nostru.
‎Într-adevăr.
‎Nu știu la ce mă așteptam.
‎Toți predecesorii lui,
‎Churchill, Eden, Macmillan, ‎până și Alec...
‎Fiecare era impunător în felul lui.
‎Solemni.
‎Dar Wilson nu e nici tânăr, nici bătrân,
‎nici înalt sau scund, strident sau tăcut, ‎nici cordial sau glacial.
‎Pare să fi venit de nicăieri ‎și e complet banal.
‎Calități bune de spion.
‎Poftim?
‎Nu sunt astea calități ideale ‎pentru un spion?
‎Să fii comun, ușor de uitat. ‎Să nu atragi atenția.
‎Asta spuneam despre Henry, nu?
‎Ce?
‎Că ai fi fost spionul perfect, ‎fiindcă nimeni nu te ține minte.
‎Aș spune că e un pic mai bine așa
‎decât să ai coșmaruri, ‎ca toți cei care te-au cunoscut.
‎Doar ne tachinăm.
‎Cu Tony, nu știi cu cine stai de vorbă ‎de la o clipă la alta.
‎E nestatornic.
‎Sare de la iubire la ură brusc. ‎Mamă, nu asculți.
‎Ba sigur că da, draga mea.
‎Tony nu te urăște.
‎Cred că începe s-o facă.
‎Trebuie să încerci să nu-l lași ‎să te afecteze în asemenea măsură.
‎- Veți călători în SUA în curând. ‎- Da.
‎Veți fi împreună încontinuu, ‎lucrând în echipă.
‎Călătoriile acestea mereu ne-au apropiat ‎pe mine și pe tatăl tău.
‎Sper să ai dreptate.
‎Mulțumesc.
‎- De la Margot. ‎- Minunat!
‎Grozav.
‎- De unde știai? ‎- Margot!
‎Am intrat și am ieșit în 17 minute. ‎E un nou record.
‎Ați terminat toată mâncarea? Maiestate.
‎Mii de scuze, Maiestate.
‎- La mulți ani, Henry! ‎- Unde ai fost, Tony?
‎- Uite, e Tony. ‎- Bună ziua!
‎Tony, ia loc lângă soția ta.
‎De ce? O văd tot timpul.
‎Ea spunea că nu te vede mai deloc.
‎Mereu lucrează, călătorește ‎sau face schi acvatic.
‎E noua mea pasiune.
‎Maiestate, aveți un apel.
‎- E minunat acolo! ‎- E un iaz oribil.
‎Să știi că e proprietatea noastră.
‎Ies pe el cu Simon Sainsbury. ‎Avem o șalupă rapidă.
‎Ideea e să nu cazi în apă.
‎Fermecător! Mulțumesc, Elisabeta.
‎Cu adevărat fermecător.
‎La mulți ani
‎La mulți ani cu sănătate
‎La mulți ani, drag Henry
‎La mulți ani cu sănătate
‎Ajunge, mulțumesc.
‎Winston a murit.
‎SEDIUL MI5, LONDRA
‎Vă caută la telefon ‎directorul contrainformațiilor CIA.
‎- Îl sun mai târziu. ‎- A întrebat de Julieta, domnule.
‎Șefii de stat din toată lumea ‎se înghesuie...
‎Domnilor.
‎...în biserica-mamă a Commonwealth-ului.
‎DEPARTAMENTUL DE JUSTIȚIE
‎- Jim? ‎-‎ Martin.
‎Un bărbat, Michael Straight, ‎s-a predat Departamentului de Justiție.
‎Caut un agent de rang înalt.
‎Pretinde că e agent în adormire ‎al rușilor.
‎Cică are informații care vor demasca ‎o cârtiță majoră a KGB-ului
‎din conducerea Marii Britanii.
‎- Unde e? ‎- ‎La Washington.
‎Vi-l putem trimite mâine.
‎Ne-am strâns cu toții aici ‎reprezentând oamenii de pe acest tărâm
‎pentru a ne uni în rugăciune ‎la înmormântarea unui om măreț...
‎care a slujit în mod memorabil ‎această țară și cauza libertății.
‎Ni-l vom aminti cu recunoștință
‎că ne-a fost adus ‎la vreme de mare restriște
‎să fie lider și sursă de inspirație ‎pentru națiune,
‎vocea cutezanței neînfricate ‎și vigilenței neobosite.
‎Mă numesc Michael Straight.
‎Căci toți oamenii cad ‎în greșeală și păcat...
‎ne rugăm ca noi, alături de el,
‎să fim printre aceia ‎ale căror păcate sunt iertate...
‎și care vor avea un loc ‎în Împărăția Cerurilor.
‎Am studiat la Universitatea Cambridge.
‎În acea perioadă,
‎am fost abordat ‎de membri ai Partidului Comunist.
‎Așa...
‎Bine.
‎Voi confirma cu Maiestatea Sa ‎și vă voi contacta de îndată.
‎Directorul General al MI5, ‎Furnival Jones, Maiestate.
‎Maiestate, mulțumesc că m-ați primit.
‎Nu-mi face plăcere să vă anunț ‎ca am fost contactați de un fost spion rus
‎care a identificat o cârtiță ‎în vârful administrației britanice.
‎Deci e adevărat.
‎- Doamnă? ‎- Am auzit zvonurile.
‎Le-am respins inițial,
‎dar, după ce am petrecut timp ‎în prezența lui,
‎mi s-a părut tot mai suspect.
‎Într-adevăr.
‎Faptul că a fost activ atât de mult, ‎fără a fi descoperit,
‎e un motiv de mare rușine pentru noi.
‎Este necesară o abordare discretă.
‎Am venit să vorbesc cu dumneavoastră ‎ca să găsim o cale să ascundem.
‎Ce?
‎Nu se poate. ‎Să avem un spion rus la Downing Street?
‎Acele zvonuri... ‎Vorbiți despre Harold Wilson.
‎- Da. ‎- Vă cer scuze, doamnă.
‎Da, este recunoscut ‎că KGB a încercat în rânduri repetate
‎să-l recruteze pe Wilson ‎când era tânăr, în misiuni.
‎A călătorit des în Rusia în acei ani,
‎dar dovezile că rușii ar fi reușit ‎sunt atât de șubrede,
‎încât am respins teoria demult.
‎Și otrăvirea lui Gaitskell?
‎Nu a fost otrăvit. A murit de lupus.
‎Chiar dacă rușii l-ar fi otrăvit...
‎beneficiarul ar fi fost George Brown, ‎nu Harold Wilson.
‎Wilson nu era favorit ‎să preia conducerea partidului.
‎Nu avem un spion rus în Downing Street?
‎Nu.
‎Dar se pare...
‎că avem unul la Palatul Buckingham.
‎Când vedem o pictură, ‎vrem imediat să o cunoaștem.
‎Să o înțelegem.
‎Dar poate fi ceva înțeles cu adevărat?
‎De exemplu, acest escroc bărbos.
‎E un trișor venețian. ‎Tabloul îi era atribuit lui Tițian,
‎până când au apărut dovezi ‎că a fost pictat de Lorenzo Lotto.
‎Cu trecerea timpului, învățăm.
‎Adevărurile sunt dezvăluite.
‎Din Renașterea târzie, ‎tot mai multe capodopere par
‎să ascundă intenții ascunse.
‎Au înțelesuri multiple.
‎„Alegoria adevărului și timpului” ‎a lui Annibale Carracci
‎a fost pictată în 1584 sau 1585.
‎Figura înaripată de aici...
‎salvează o femeie tânără, fiica lui, ‎de întuneric.
‎El este Timpul.
‎Ea este Adevărul.
‎Această figură de jos, ‎sub talpa Adevărului, este Fățărnicia.
‎Mesajul lui Carracci e clar.
‎Fiți răbdători. ‎Adevărul va ieși la iveală.
‎Vă pot confirma în acest moment. ‎Custodele Colecției Regale...
‎Sir Anthony Blunt, este al patrulea ins ‎din cercul de spioni de la Cambridge.
‎Mesajul ascuns în tablou se repetă ‎în realitate.
‎Ca în cazul tabloului de Lotto, ‎odată cu restaurarea, s-a dovedit...
‎că Fățărnicia are două chipuri.
‎Al doilea este monstruos.
‎Pe lângă cariera distinsă ‎ca istoric de artă
‎și membru al gospodăriei regale...
‎a fost timp de 15 ani ‎cârtiță activă pentru KGB.
‎A trimis Kremlinului aproape 2.000 ‎de documente militare secrete.
‎Adevărul se poate afla sub suprafață, ‎ascuns, uitat,
‎dar timpul găsește o cale ‎să-l dezgroape.
‎Ca în ‎Neguțătorul din Veneția.
‎„Adevărul va răsări ca ziua.
‎O crimă nu stă îndelung ascunsă.
‎Copilul unui om poate să stea...
‎dar la sfârșit adevărul tot se arată.”
‎Mulțumesc.
‎Am sperat că informația e falsă.
‎Primim des astfel de acuzații, dar...
‎l-am arestat și interogat pe Blunt.
‎Regret să vă anunț că a mărturisit.
‎În întregime.
‎Ce urmează?
‎E trădător de țară.
‎Ar trebui să fie judecat, închis,
‎iar cheia să fie aruncată.
‎Asta dacă nu se crede ‎că anunțul trădării lui Blunt
‎ar putea provoca alte prejudicii.
‎Atunci să păstrăm secretul?
‎Cum?
‎Ar putea avea un efect catastrofic ‎asupra serviciilor de informații.
‎A rămas nedetectat atât de mult,
‎ceea ce ar putea să ne afecteze ‎relația cu americanii.
‎Bunăvoința lor față de noi ‎atârnă de un fir de ață.
‎Încă un eșec operațional, ‎și credibilitatea noastră va fi zero.
‎Ce propun?
‎Să trecem cu vederea
‎și să permitem unui trădător, ‎unui dușman al țării,
‎să rămână liber, ‎cu reputația și cariera intacte...
‎doar ca să nu se jeneze MI5?
‎- Individul trebuie împușcat. ‎- De acord.
‎Dar trebuie să-l omagiez la expoziția lui.
‎Cum să țin discursul?
‎O să-mi stea vorbele în gât.
‎În această seară,
‎suntem înconjurați ‎de mari comori ale colecției regale.
‎Putem admira geniul ‎lui Rubens, Tițian, Rembrandt și Holbein.
‎Dar putem să pătrundem înțelesul artei,
‎să o apreciem și să o înțelegem...
‎mulțumită geniului unui alt bărbat.
‎Erudiția și viziunea lui ‎ne-au adus împreună în seara aceasta.
‎Sir Anthony Blunt.
‎El este organizatorul expoziției.
‎A dat înțeles misterelor artei
‎și a arătat ce se ascunde sub suprafață.
‎Eu nu vedeam istoria artei în acest fel.
‎Ca artă investigativă,
‎rezolvarea ghicitorilor, ‎căutarea indiciilor...
‎și dezvăluirea secretelor.
‎A fost o experiență educativă.
‎Mi-a plăcut mai ales portretul
‎în care s-a descoperit ‎o altă persoană sub suprafață.
‎Am descris corect, Sir Anthony?
‎Sau îmi dau greșit cu presupusul, ‎ca de obicei?
‎Nu altă persoană, doamnă. ‎Aceeași persoană.
‎Adesea, în epoca modernă timpurie, ‎după realizarea unui portret,
‎clientul cerea o imagine mai măgulitoare.
‎Iar artistul picta ‎o altă versiune deasupra.
‎Deci nu persoane diferite.
‎Două versiuni ale aceleiași persoane.
‎În esență, doi oameni diferiți.
‎Versiunea ideală care vor să fie văzută
‎și adevărul mai puțin agreabil ‎pe care l-au ascuns.
‎Termenul este „palimpsest”.
‎Acesta se aplică manuscriselor, doamnă. ‎În pictură, este „pentimenti”.
‎Pentimenti.
‎Cred că pot spune în numele tuturor
‎că nu vom putea să avem încredere ‎sau să privim ceva în același fel.
‎Dle prim-ministru.
‎Maiestate.
‎Mă bucur că ați venit, ‎să vă pot cere scuze în persoană.
‎- Pentru ce? ‎- Nu e nevoie să înțelegeți.
‎Doar să știți ‎că v-am judecat foarte greșit
‎și vreau să profit de ocazie ‎să vă cer iertare.
‎Vă place arta?
‎- Arta? ‎- Da. Pictura.
‎De fapt, nu.
‎Sunt economist și statistician ca formare.
‎Numerele îmi aduc bucurie.
‎Poți avea încredere în ele, ‎fiindcă sunt cinstite.
‎Nu există mister, amăgire sau alegorie.
‎Îți știi poziția.
‎Ce vezi e ceea ce primești.
‎Prefer să fie așa.
‎Întru totul de acord.
‎Alteța Sa vrea să vă vadă, domnule.
‎Scuzați!
‎Ai putea măcar să te faci nevăzut.
‎Să nu ne forțezi ‎să trăim cu tine sub același acoperiș.
‎Dar să faci lucrul corect,
‎lucrul cuviincios și onorabil...
‎Habar n-ai ce e aia.
‎Să știi... că voi fi cu ochii pe tine.
‎Dacă faci un singur pas greșit, ‎șarpe ce ești...
‎te voi da în vileag și vei fi închis.
‎Aș fi foarte atent în locul dumitale.
‎Ați face bine să vă gândiți ‎la propria poziție.
‎Despre ce vorbești?
‎Poate vă amintiți ‎că, la apogeul scandalului Profumo,
‎s-a zvonit că a fost implicat ‎un membru al familiei regale.
‎Nu se știa cine.
‎Dar s-a zvonit ‎că era un membru de rang înalt.
‎Foarte înalt.
‎Când osteopatul din centrul scandalului, ‎Stephen Ward, și-a luat viața...
‎s-a speculat că avea în apartament ‎mai multe portrete ale acelui membru.
‎Desigur, foarte mulți indivizi ‎erau interesați să le obțină.
‎Din fericire, cineva respectat ‎și cu multe legături în lumea artei...
‎s-a asigurat că nu vor cădea ‎în mâinile nepotrivite.
‎Nu l-am vizitat pe Stephen Ward ‎decât în calitate de osteopat.
‎Dacă mi-a făcut portrete, ‎s-a inspirat din fotografii.
‎Toți ne spunem ce e necesar ‎ca să dăm înțeles trecutului.
‎Într-atât, încât minciunile ‎pe care ni le spunem devin adevărul.
‎În mintea noastră și a tuturor.
‎Credeți-mă, mă bucur ‎ca adevărul dumitale să fie adevărul.
‎Ar fi mai bine pentru toți.
‎Imaginați-vă cât de oribil ar fi ‎dacă, de exemplu,
‎acele portrete ar ieși la iveală acum.
‎Ce scandal ar ieși!
‎Și pentru ce?
‎E trecutul.
‎- Mă scuzați? ‎- Desigur, Maiestate.
‎Anthony Blunt a primit imunitate totală.
‎Și-a păstrat funcția ‎de Custode al Colecției Regale
‎până când a ieșit la pensie în 1972.
‎Regina nu a mai vorbit niciodată ‎despre el.
‎IN MEMORIAM ‎MICHAEL THOMAS, 1952 - 2019