EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Vänner...
Vi träffas här i dag, inte som ghananer, guineaner,
marockaner, algerier, senegaleser eller malier,
utan som afrikaner.
Vi är trötta på att inte bli respekterade och på att bli utnyttjade av de korrupta
imperiemakterna från det förflutna.
Det är dags för oss att skapa nya allianser.
Sådana som förstår Afrikas strategiska betydelse,
och är beredda att behandla oss som jämlikar.
Inte som underordnade och inte som slavar.
Det här är vår tid.
Vi måste välja vårt eget öde!
Ett socialistiskt Afrika.
För afrikaner.
Vi har haft finare dagar.
-Vi skickar hit skogshuggarna. -Ja.
Den gamla eken står kvar.
-Med nöd och näppe. -Men hon ser så gammal ut. Uråldrig.
Hon måste huggas ner i sinom tid.
-Vad synd. -Det slutar inte regna.
Minns ni min sonson Daniel, drottningen?
Självklart. Jag var på hans dop.
Det stämmer.
Vi borde köra tillbaka. Komma bort från regnet.
Javisst.
Jag hämtar startkablarna. Motorn har lagt av.
Igen?
-Kan jag hjälpa till? -Åh... Tack.
Dra!
-Förlåt, gick det bra? -Ja, tack.
Honnörsvakten väntade på mr Kennedys ankomst.
Fransmännen är glada att han kom till Paris
innan han åker till Wien...
När tror du, om man ska vara ärlig,
att man måste börja kalla sig själv medelålders?
Sluta. Du är fortfarande en ung flicka.
Jag såg mig själv i spegeln i dag. Jag såg ut som en gammal kvinna.
Du är inte ens klar med att få barn.
Sant.
Så bilda klart din familj, låt den första börja skolan,
och sen kan vi prata om att vara medelålders.
Då är jag ju uråldrig.
Här kommer han till Paris...
Åh nej. Inte igen!
Mamma, var försiktig.
Nej, sluta. Vi har hyrt den.
Nej.
Ja, så ja. Bra gjort.
Makaronerna är gudomliga.
Hela helgen har varit gudomlig.
-Tyvärr måste jag åka i morgon. -Varför då?
-De kommer på middag. -Kennedys?
De är i Wien med Chrusjtjov, sedan Paris och sedan London.
Vi ska ha en informell middag i Buckingham Palace.
Hon är så ung. Jag trodde att ni var jämngamla.
Det är vi.
Nej!
Tack.
Titta, där är hon.
...pratade om mr Kennedys fru Jackies charm och elegans.
Jackie stal ofta föreställningen.
Visst är hon vacker?
Ja.
Vi har en viktig sak på dagordningen, drottningen.
Ghana.
Och vår fortsatta oro för Nkrumahs växande fientlighet mot västvärlden.
-Tycker du att han glider ifrån Samväldet? -Han glider inte, han rusar mot dörren.
Till vems armar?
Ryssarnas, drottningen.
I går träffade han Brezjnev i Accra.
Brezjnev?
Ordförande i Sovjets presidium.
Han flög till Ghana för att diskutera Nkrumahs dammprojekt.
-Voltadammen. -Ja, drottningen.
Hade inte Nkrumah pratat med USA om det?
Det hade han, men Ryssland ser det som en möjlighet
att bjuda över USA och få in en fot i Afrika
i ett försök att göra hela kontinenten kommunistisk.
Borde vi inte be USA förbättra sitt erbjudande?
Jag ska tala med president Kennedy när han kommer till London.
Bra.
-Efter hans stora triumf i Paris. -Precis.
De Gaulle ogillar väl mr Kennedy?
Ja, både personligen och politiskt.
-Vad förändrade det? -Första damen, drottningen.
-Vad gjorde hon? -Hon charmade hela Paris.
President de Gaulle åt ur handen på henne.
-Hur lyckades hon med det? -Hon talar flytande franska.
Det gör vi alla.
Och hon diskuterade med filosofer och intellektuella
tills alla antiamerikanska åsikter bara försvann.
Hon är förstås vacker.
Och de är franska.
Hon är även en smart kvinna. Hon studerade på Sorbonne
och det prestigefyllda École Libre des Sciences Politiques.
"Den mest glamorösa och intelligenta kvinnan på jorden."
Det sägs så.
Och nu kommer hon till London så vi måste lägga manken till,
eller hur, premiärministern?
Ers Majestät.
Det är alltid viktigt när man väljer en klänning
att fråga sig själv vad man vill känna när man har på sig den.
Jag tror att man inte vill känna sig... näst bäst.
Precis. Särskilt när man är den äldre av de två personerna.
-Seså... -Äldre i tjänsten, inte till åldern.
Därför har jag något väldigt specifikt i åtanke.
Mrs Kennedy må ha charmat Paris, men Frankrike är en republik.
Det här är en monarki.
Och man bör visa upp det man har.
Jag tittade på bordsplaceringen och märkte en sak.
Andas in, drottningen.
-Bara lite till. -Du gav mrs Kennedy till Dickie.
-Så där. -Ja, det gjorde jag. På hans begäran.
Han har tjatat på mig i flera veckor. Det har din svåger också.
-Berthold? -Ja.
Den rackaren.
Och premiärministern och USA:s ambassadör.
Ser man på.
Alla vill desperat sitta bredvid första damen.
Jag kan släppa ut den lite.
-Nej. -Om jag också begär henne, då?
-Du sitter bredvid Theodora. -Hon är min syster.
Ni har inte setts på flera år.
Ja, men hon är min syster, och det här är, du vet...
Nej, jag vet inte.
Hon!
När det gäller etikett,
är det inte min rätt som din man att sitta bredvid kvinnan av högst rang?
Ja. På en statsmiddag skulle du sitta
bredvid kvinnan av högst rang, men i det här fallet
har Downing Street bett oss att inte göra det till en statsmiddag.
-Varför? -För att inte stöta oss med fransmännen.
Vad har det med dem att göra?
De Gaulle vill inte att vi går med i EEG om vi verkar stå amerikanerna för nära.
-Så det är en liten, informell middag. -Då så.
-Då får man sitta var man vill. -Jag antar det.
Då kan Dickie sitta bredvid min syster och jag bredvid första damen.
Om du måste det.
O, ja.
Det måste jag.
Tack, mina herrar.
Och ni.
Presidenten och första damen anländer nu, drottningen.
Då så.
Kan du vara aningen mindre uppspelt?
Nej.
-Tack så mycket. -Porchey, vad är det som pågår?
De har blivit galna allihop.
Där är de.
Första damen, välkommen till Buckingham Palace.
-Tack. -Herr president.
God kväll.
Hennes Majestät väntar i blå salongen.
En kort mottagning före middagen.
-Fantastiskt. -Det är masshysteri.
Ett sådant extraordinärt beteende.
-Drottningen. -Tack.
Älskling.
För Guds skull.
-Kom igen, de är som kungligheter. -Mycket lustigt.
Jösses.
Presidenten först.
Ers Majestät.
-Ingen nigning. -Ingen nigning.
-Mrs Kennedy. -Ers Nåd.
Ers Kungliga Höghet.
Mrs Kennedy.
God kväll, Ers Kungliga Majestät.
Kära nån.
För Guds skull.
Herr president.
-Herr president. -Ers Nåd.
-Fick de inte etikettreglerna? -Jo!
Han läste dem uppenbarligen inte.
Nåväl. Ska vi?
Jackie.
-Vart tror du att hon går? -Vem vet?
Mrs Kennedy. Ni känner väl premiärministern?
Det gick nog fel på 10 000 olika sätt.
Jag har sett värre, men jag vet inte när.
-Något att dricka? -Ja, tack.
-Jag är ledsen, sir. -Katastrofalt.
Jag tycker synd om honom.
Tydligen förödmjukade Chrusjtjov honom bakom lyckta dörrar i Wien.
Han behandlade honom som en liten pojke.
Inta undra på att kalla kriget...
Sensualitet... Vi behöver inte prata om det.
Nej.
Nå. Hurdan var hon?
Åh, fantastisk. Hon är underbar.
-Jaså? -Och väldigt smart.
Ja.
Vad gör du?
-Hon vill ha en rundvisning. -Jaså?
-Då gör jag det. -Nej, hon bad mig.
Nej. Det är mitt hus, så jag gör det.
Mrs Kennedy.
Är allt bra?
Jag hoppas att min fru inte ger er några problem.
Vet du att du är världens lyckligaste man?
Ja.
Fast folk säger samma sak till mig.
Visst.
Vart går de?
Jag har ingen aning.
Här är tronsalen.
Tidigt under drottning Victorias regering hölls olika baler och konserter här,
men nu används det mest för mottagningar,
ordensutdelningar och bröllopsfotograferingar.
Ska vi gå vidare?
Det här är tavelgalleriet.
Det här är min gammel-gammel-gammel-gammelfarfar
George III, och han köpte Buckingham House 1761
till sin fru, drottning Charlotte.
Vem är det?
Det är en Pitt. Den yngre.
Han var känd för något som jag alltid har uppskattat - förlamande blyghet.
Tydligen kunde han knappt se folk i ögonen.
Och ändå blev han premiärminister.
Jag förstår.
Jag är också en blyg person.
Det här leder till våra gemak.
Det är en genväg.
Det blir inte mer avskilt än så här.
Här känner jag mig som mest bekväm.
Jag förstår er.
Man måste ha ett ställe att fly till.
Jag har alltid undrat hur jag, som hatar uppmärksamhet,
hamnade i en guldfiskskål som Vita huset.
Men det finns en pervers logik i
att en förlamande blyg person hamnar i den här positionen.
Det måste ni förklara.
En blyg person söker en stark person som kan skydda dem.
Ja. Så långt är jag med.
Och en stark personlighet brukar tycka om det offentliga livet.
De mår bra av det.
Och innan man vet ordet av är personen man vände sig till
för att få skydd, skälet till att man blottas.
Jacks föreställning av himlen är en folksamling.
Kampanjer, insamlingar, tal...
Det gör honom levande.
Han talar hellre med 10 000 människor under de starka strålkastarljusen
än han är ensam med mig.
Och vad är er föreställning av himlen?
Jag gillar att vara för mig själv. Att vara ensam på landet.
Och vart åker ni?
En gård, Glen Ora, en timme från Washington.
Maryland.
-Virginia. -Just det.
Hej, Stuart.
-De äter. -Ja, drottningen.
Jösses.
-Hej, valparna. -Hej, vad heter du?
Det där är Sugar. Och här är hennes valpar.
Kom hit, lillen.
Whisky och Sherry.
Det är smart av er att vara försiktig.
Det är en stor paradox att vara i en position
där jag måste prata med många människor,
men jag är lyckligast med djur.
Då är vi två.
Jag har alltid tyckt att min syster skulle bli en bättre och mer naturlig första dam.
Min med. Hon är född till drottning.
Och den bästa av brittiska drottningar. Enligt henne själv, i alla fall.
Jag tyckte verkligen om henne. Jag var beredd på att avsky henne.
Men jag var helt hänförd.
-Det är en bra påminnelse. -Om vad?
-Att folk sällan är som de verkar. -Då vet jag inte vad Patrick pratade om.
-Patrick? -Plunket.
-Vi sågs i går på Tartuffe. -Är det en restaurang?
Det är en mycket berömd fransk pjäs.
-Det visste jag. -Jaså?
-Ja, det är en klassisk tragedi. -Fars.
-Av Pissarro. -Molière.
Pissarro var konstnär.
När var du på teater senast?
Eller på ett galleri? När läste du ens en bok?
-Du är en vilde. -Tack.
Vad sa du om Patrick?
Patrick åt middag hos Radziwills förra veckan.
Din nya bästa vän mrs Kennedy var också där.
Han ringde mig i morse för att berätta några saker hon sa på middagen.
Vad sa hon då?
Det får du fråga Patrick.
Men det verkade lite ovänligt.
Du vet att återberättelser ofta förvrängs.
Det var säkert inget.
Oroa dig inte!
Honnör!
Skyldra gevär!
På axel gevär!
För fot gevär!
-Patrick. -Ers Majestät.
Vad snällt av dig att komma.
-Det var inte långt. -Bor du fortfarande runt knuten?
-Wellington Barracks? -Ja.
Reser du fortfarande runt i landet och värvar rekryter från toppskolorna?
Ja.
Jag hörde att du träffade första damen på en middag nyligen.
-Vem? -Mrs Kennedy.
-Margaret nämnde det. -Jaså?
Ja.
Hur var det?
Det var väl trevligt. Händelselöst.
-Du vet hur det är hos Radziwills. -Nej, det vet jag inte.
-Maten är alltid god. -Jag frågade inte om maten.
Jag vill veta vad som sades.
Patrick, vi växte upp ihop.
Vi har alltid haft ett vänskapligt och öppet förhållande.
-Ja, drottningen. -Ja.
Låt oss inte lägga bort den vanan.
Då så.
Det jag hörde första damen säga...
Jag bör nämna att jag satt flera platser bort.
-Ja. -Jag kan ha hört fel.
Hon sa att hon tyckte att Buckingham Palace
var medelmåttigt, förfallet och dystert.
Som ett försummat lantligt hotell.
Och att man gick därifrån med känslan av en sliten institution
utan en plats i den moderna världen.
Jag förstår.
Hade hon något att säga om mig?
-Lilibet... -Patrick!
Jag satt i andra änden. Jag...
Men orden jag tror att jag hörde var...
...att vårt statsöverhuvud var en medelålders kvinna
som var så likgiltig, ointelligent och alldaglig...
...att vårt minskade inflytande i världen inte var förvånande utan oundvikligt.
Nåväl...
Vi måste bjuda hit henne snart igen.
TOPPHEMLIGT ENDAST STORBRITANNIEN
ENLIGT AMERIKANSKA UNDERRÄTTELSER
KOMMITTÉN FÖR DET KOMMUNISTISKA PARTIET I SOVJETUNIONEN...
Dåliga nyheter. Sämre än dåliga.
Angående Nkrumahs Voltadammprojekt. President Kennedy har dragit sig ur.
Varför?
USA:s inblandning hängde på att Ghana skulle bryta alla band med ryssarna.
Det visar sig att Nkrumah var i Moskva i går och fick Leninordern.
Den högsta militära hedersbetygelsen. Från Chrusjtjov själv.
-Vad är nästa steg? -Jag vet inte.
Jag önskar att jag hade ett ess i rockärmen.
Som president Kennedy hade första damen i Paris?
Du kan väl skicka mig.
Vart?
Till Ghana. Det kan vara en personlig resa.
Absolut inte.
-Det kommer inte på fråga, drottningen. -Varför?
-Det vore en stor komplimang. -Alldeles för stor.
Det skulle uppfattas som om vi föredrar Ghana.
Vi skulle riskera att fjärma oss från Nigeria, Sierra Leone, Tanganyika.
Men om vi väljer Ghana kanske Nkrumah håller sig borta från ryssarna.
Kanske, men som drottning får ni inte syssla med politik.
Men som Samväldets överhuvud måste jag få försvara det.
Ers Majestät.
Det skulle vara farligt. Det skulle vara provokativt.
Det skulle enligt min åsikt
vara en stor felbedömning att kliva ombord på det flygplanet.
"Resan kan omöjligen rättfärdigas ur någon vinkel.
Det är oetiskt, olagligt och oförsvarligt att drottningen ens åker dit."
Vad vill du att jag ska göra? Inget?
Jag vill inte att du ska spela schack med en fuling som Nkrumah.
Du är bara cynisk.
Och du är naiv!
När ni sågs senast var Nkrumah bara Nkrumah.
Nu är han Afrikas lejon som spelar ut Sovjet mot USA,
och du är lammet som lejonet äter till lunch.
Det bästa du kan göra är att stanna hemma och vara det du ska vara.
-En marionett? -En författningsenlig monark!
-En marionett. -Om du föredrar det.
Det är det som är poängen. Det gör jag inte,
Sir? Hon är här.
Tack. Så fint!
Ska vi gå?
Stanna.
-Ett ögonblick, drottningen. -Ja.
Reportrar.
Ers Majestät. Ghana välkomnar er. Ödmjukt.
Ja.
-Vi är glada att vara här. -Givetvis.
Backa, backa, backa.
Beredda?
Tack, Ers Majestät.
Tack.
Du har gett honom kortet han ville ha.
Det hamnar på första sidan i alla tidningar i Afrika
och gör alla afrikanska ledare gröna av avund.
Bara det fungerar, så.
Adeane här. Koppla in honom.
-Jag har en säker linje till Ghana. -Ja, sir.
Hade han inte lovat att bryta all kontakt med Sovjet?
-Tydligen inte. -De är redo.
-Mina herrar? -Tack.
Tack.
Ut.
Hallå?
-Ers Majestät. -Premiärministern.
Jag har precis fått veta att en grupp internationella ingenjörer
har rest till Ghana för att börja jobba på Nkrumahs damm.
Jag skulle säga att det är goda nyheter, eller hur?
Vi bad amerikanerna att gå till Nkrumah.
Sovjetiska ingenjörer.
Det verkar som om Nkrumah har spelat ut oss mot varandra.
-Va? -Han lurar oss.
Jag är rädd att ni har blivit utnyttjad.
Precis som vi fruktade.
Elizabeth! Vad har hänt?
God kväll, sir. Martin.
Jag skulle låta bli om jag var du.
Sir?
Hon vill vara ensam.
Hon säger att hon tänker.
Drottningen.
Vad är det som händer?
Vad gör du?
Elizabeth?
Det här är överste Charteris.
Martin Charteris ringer.
En situation har börjat utvecklas i Ghana. Hallå?
Vad gör du, Elizabeth?
Jag tror att vi båda förstår betydelsen av det här.
Ja. Men förstår vi villkoren?
De verkar förhandla om något.
-Förhandla om vad? -Få bort henne!
Ers Majestät?
Du store!
Vad händer?
Han tog hennes hand.
Två, tre, fyr!
De dansar.
Vår drottning dansar, sir.
Med en afrikan.
Va? Var det överenskommet?
Var det överenskommet?
Det var inte överenskommet.
-Vad gör de? -Vad gör de?
Svårt att säga.
Jag tror att det är foxtrot.
Foxtrot, sir.
Mina damer och herrar, mannen som jag är stolt över att kalla
USA:s 35:e president,
men ännu stoltare över att kalla min bror,
John F. Kennedy.
Tack, Bobby.
Hur är det att vara amerikan i dag?
Välmående, mäktig, privilegierad.
Absolut.
Men samtidigt är det bekymrande.
Jag ser mig omkring och ser vårt folk uppdelade som aldrig förr.
Så har det inte varit sedan inbördeskriget.
Något har förändrats.
Vår moraliska och intellektuella styrka har försvagats.
Fördärv har sänkt sig över våra tillsynsmyndigheter,
och en röta, med början i Washington, sprider sig sakta till varje hörn av USA.
För många av oss har gått vilse
och förlorat viljan och målmedvetenheten.
Det är dags för förnyelse, en ny generation av ledarskap,
helande ledarskap, men vi kan inte göra det ensamma.
Så jag ber var och en av er att vara pionjärer i denna förnyelse,
i detta helande, i att ta tillbaka de viktiga amerikanska värderingarna:
frihet, tolerans och lika möjligheter.
Då kan vi göra anspråk på vår position
och vårt ansvar som ledare av en verkligt fri värld.
Gud välsigne er alla och Gud välsigne USA!
-Tack, sir. -Fantastiskt.
Du har gjort kvällen värd besväret.
Mina damer, vill ni gå hit bort?
När den brittiska kungafamiljen besöker en tidigare koloni
är det sällan nyheter i USA.
Men när drottning Elizabeth dansar med en tidigare undersåte...
Vad är det, älskling?
...en vit monark med en afrikansk ledare, tar världen notis.
Och det gjorde även den ghananska ledaren, president Nkrumah.
Han överväldigades av gesten...
Jag åker till Glen Ora med barnen i morgon.
Det är inte helg än.
Det är onsdag. Det är helg nog för mig.
Var inte sån.
Ta inte min värdighet och bestäm över mig.
Jag ville bara tacka dig.
För andra gången på några veckor har du bidragit
till att förändra en betydande utrikespolitisk fråga.
Och en afrikansk stat som sprang mot kommunisternas öppna armar
har vänt sig om och håller sig i väst.
Vad har det med mig att göra?
Tråkiga drottningen Tjockvristen?
Hennes Majestätiska Tråkighet?
Den likgiltiga kronan?
Det var tydligen något du sa om henne på en middag i London,
vilket drottning Elizabeth fick höra. Det verkar ha sporrat henne.
Utan förolämpningarna hade hon inte trotsat kabinetten, riskerat sitt rykte
och rest till Ghana, mot alla råd,
för att få president Nkrumah på sin sida, men det gjorde hon.
Hennes plan lyckades tack vare en dans.
-Och det är bara tack vare dig. -De är redo för er.
Slappna av. Du lär inte råka på henne i Glen Ora.
Inte i Glen Ora, nej.
Men jag ska till London på vägen hem från Indien och Pakistan.
Då råder jag dig att inte åka till Buckingham Palace.
-Förlåt. Det lantliga hotellet. -Det är inte så lätt.
Hennes syster planerade en lunch förra gången vi var där.
Det låter roligt.
Tjejbråk! Jag ser fram emot rapporten.
Kom, Bobby.
Snart når vi en höjd på 7 600 m
och vi väntar oss klar himmel resten av resan till London.
Ers Majestät, några fler internationella reaktioner på Ghana-resan.
-Positiva eller negativa? -Överväldigande positiva.
Jag kan ta en snabb titt.
Då så.
New York Times kallar det
"klipsk, strategisk manövrering,
ett exempel på oklanderlig politisk balansgång".
Australien är imponerade av ert engagemang i Samväldet
och Illustrated London News kallar det "en enastående personlig framgång".
Skadeglädje passar dig inte.
Den ghananska pressen kallar dig socialist.
Kära nån.
En sak till...
Första damen, mrs Kennedy...
Vad är det med henne?
Hon har begärt privat audiens med Ers Majestät
före lunchen den 28 mars.
Varför då?
Det sa de inte.
-Var är lunchen? -Buckingham Palace.
Då har vi audiensen på Windsor Castle.
Ibland duger bara en fästning.
Windsor Castle.
Mittåt!
Framåt!
Höger om, marsch!
Väj för drottningens vakt!
Vänster, höger...
God dag, mrs Kennedy.
Den här vägen, tack.
Vänster, höger, vänster, höger...
Den här vägen, mrs Kennedy.
Mrs Kennedy. Den här vägen, är ni snäll.
Mrs Kennedy, Ers Majestät.
Ers Majestät. Tack för att ni ville träffa mig.
Mrs Kennedy.
Slå er ner.
Tack.
Ska vi dricka te?
Jag bad om att få prata med er enskilt före vår lunch på fredag,
för jag är skyldig er en ursäkt.
För vad då?
Jag tror att vi båda vet svaret på den frågan.
Tack.
På en middag strax efter vårt senaste besök
sa jag några saker.
Några dumma saker som jag tror att ni fick höra.
Det här behövs inte.
Rykten om att ni sa...
...vissa saker kom till min kännedom.
Jag måste erkänna att jag blev förvånad,
eftersom det var inte så jag uppfattade vårt möte.
Men i det här jobbet har jag lärt mig att inte ta saker på för stort allvar.
Folk säger saker av olika anledningar.
Man citeras fel eller blir missförstådd, och plötsligt är orden något annat
och alla blir ledsna eller upprörda.
Jag tror inte att ni ville vara respektlös.
Varför skulle ni vilja det? Vi känner knappt varandra.
Det var ändå oförlåtligt, och jag har ingen ursäkt,
men jag vill gärna förklara.
Ja, givetvis.
Förra gången vi var i London så verkade nog Jack och jag,
i alla fall utåt sett, vara upprymda.
Ja, det vill jag påstå.
Det mest kända paret i världen.
Men sanningen är att jag fortfarande led av postnatala besvär
efter vår sons födsel, och Jack hade egna hälsoproblem.
Att säga att vi var spända vore en underdrift.
Så när vi kom till Paris...
Jag erkänner att jag njöt av uppmärksamheten där.
Sedan, på Élyséepalatset...
Jag är mannen som ledsagade Jacqueline Kennedy till Paris.
Jag tyckte om det.
Jack tyckte inte om att bli överglänst.
-Bakom lyckta dörrar... -Jag förstår.
Det fanns även andra faktorer.
Vår läkare.
Dr Jacobsen ger oss regelbundet sina "cocktailar" före stora resor.
Vitaminer.
Men även andra substanser.
Det piggar upp oss eller...
...lugnar ner oss.
Före den middagen hade han gett mig något.
Något som skulle stärka mig.
Jag sa att jag behövde piggas upp.
Det fick mig att pladdra.
Sedan fick jag veta att ni hade fått höra några av de hemska sakerna och...
Jag kan inte uttrycka min vånda.
Tanken på att jag kan ha upprört någon som jag beundrar så mycket.
-Det var snällt sagt. -Det är sant.
Sättet ni utför ert jobb på, sättet ni klarar av pressen,
de personliga uppoffringarna ni har gjort,
för att inte nämna er fattning och er värdighet...
Som kvinna är det så inspirerande.
Och det ni precis gjorde i Ghana.
Det var enastående.
Jag borde ha sagt att jag inte gjorde så mycket i Ghana.
Jag satte mig på ett plan och reste dit.
Och jag reste bara för att jag kände mig helt värdelös jämfört med er.
Jag försökte tävla.
Det är snarare jag som är skyldig er en stor tacksamhetsskuld.
Men det sa jag inte.
Jag satt bara där.
Jag lät henne säga sitt.
-Och njöt av din seger. -Ja.
Vad vill du att jag ska göra nu? Skälla på dig?
-Tycker du inte att jag förtjänar det? -Nej.
Men hon var så förkrossad.
Så skör och vilsen.
Du gjorde det rätta.
Hon förolämpade dig, oss allihop, och du är inget helgon.
-Nej. -Det vet vi redan.
Du har is i ådrorna när det behövs.
Ja.
Ett trefaldigt leve för det.
Fortsätt uppåt.
-Drottningen. -Vad är det?
Ni behövs i huset.
Jaha.
-Vad har hänt? -Jag vet inte.
Något har hänt.
Drottningen.
Det var kaos på platsen.
Folk skrek och lade sig på marken när skotten hördes.
Reportrar såg president Kennedy ligga med ansiktet på bilsätet.
Män och kvinnor skrek.
Han såg blod på presidentens huvud.
Det är allt vi vet här i Washington för tillfället.
Tillbaks till Radio Newsreel i London.
Hallå, London.
Jag har hört från Dallas att presidenten är vid liv
men i kritiskt tillstånd.
Han blev tydligen skjuten i huvudet
och Texas guvernör Connally blev skjuten i bröstet.
Mrs Kennedy grät och försökte hålla upp sin makes huvud
när reportrarna nådde bilen då den åkte mot sjukhuset.
Vicepresident Lyndon Johnson var i bilen bakom presidenten.
President Kennedy får blodtransfusioner,
men en av de två prästerna i rummet
har gett den sista nattvarden åt president Kennedy.
Mrs Kennedy och mrs Connally är chockade men de är vid sina makars sjukbäddar.
Han är död.
I går eftermiddag...
Sa du inte att hon var olycklig?
I äktenskapet?
Ja.
Men så är det att vara olycklig.
Allt som krävs är att något ännu värre dyker upp...
...och då inser man att man var lycklig trots allt.
Hon har fortfarande på sig samma kläder!
Kunde de inte ha hittat något annat åt henne?
Hon är täckt i sin mans blod.
Jag tror att det är avsiktligt.
...innan kroppen flyttas till Capitoliums rotunda.
Den sista dagen i livet för den första katolska presidenten...
Vart ska du?
Lyndon Johnson svor ämbetseden
mindre än 100 minuter efter president Kennedys död...
Han blir den 36:e presidenten...
-Ers Majestät. -Michael.
Jag vill att hela hovet ska ha en hel veckas hovsorg.
Jag vill att klockan i Westminster Abbey ska ringa.
Drottningen, enligt kutym får den klockan enbart ringa...
När en medlem i kungahuset dör. Jag vet.
Men jag vill att den ska ringa varje minut i en timme...
...mellan klockan elva och tolv.
Ja, drottningen.
Amerikanerna gör president Johnson sällskap i hans bön om Guds hjälp.
Låt oss alla hitta lite ljus och hopp i de mörka dagar som väntar.
Kära mrs Kennedy
Undertexter: Viktor Josefsson