UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Prieteni!
Prieteni...
Azi ne întrunim aici
nu în calitate de cetățeni ai Ghanei, Guineei,
Marocului, Algeriei, Senegalului sau Republicii Mali,
ci în calitate de africani...
sătui să mai fie ținta lipsei de respect și a abuzurilor
puterilor imperiale corupte din trecut.
A sosit momentul să făurim noi alianțe,
cu cei care înțeleg importanța strategică a Africii
și sunt dispuși să ne trateze ca pe niște egali,
nu ca pe niște subordonați
și nu ca pe niște sclavi!
A sosit vremea noastră.
Trebuie să ne alegem singuri destinul!
O Africă socialistă!
Pentru africani!
A văzut negreșit și vremuri mai bune, doamnă.
La finalul sezonului, vom trimite oameni să-l tundă.
- Da. - Bătrânul stejar încă se ține bine.
- Relativ. - Dar pare foarte bătrân! Străvechi.
Va trebui tăiat când îi va veni vremea.
- Ce păcat! - Se pare că ploaia nu ne va slăbi azi.
Vi-l amintiți pe nepotul meu, Daniel?
Desigur. Am fost la botezul lui.
Într-adevăr.
Ar trebui să ne întoarcem. Să scăpați de ploaie.
Da.
Merg să aduc cablurile, motorul face figuri.
Din nou?
Pot să vă ajut, doamnă?
Mulțumesc.
Trageți! Trageți!
- Iertare! Sunteți bine? - Da, mersi.
Garda de onoare aștepta sosirea dlui Kennedy.
Pe francezi i-a încântat venirea sa la Paris
înainte de întâlnirea cu dl Hrușciov la Viena...
Dacă te-ai angajat să duci o viață integră,
când crezi că e momentul să începi să spui că ești de vârstă mijlocie?
Încetează! Tot copilă ești.
Azi m-am văzut întâmplător într-o oglindă.
Arătam ca o bătrână.
Încă n-ai terminat de făcut copii!
Adevărat.
Încheie capitolul copiilor, așteaptă să meargă primul la școală
și pe urmă discutăm despre vârsta mijlocie.
Atunci voi fi străveche, nu de vârstă mijlocie!
Iată-l sosind la Paris...
Nu se poate! Iar?
- Ai grijă, mamă! - Președintele...
Încetează! E închiriat!
Nu.
Da, asta e! Bravo!
Macaroanele cu brânză sunt divine.
Tot weekendul ăsta a fost divin.
- Din păcate, dimineață trebuie să plec. - De ce?
- Vin ei la cină. - Soții Kennedy?
După Viena cu Hrușciov și Paris, sosesc la Londra.
Vom avea un dineu neoficial la palatul Buckingham.
Ce tânără e! Credeam că e de aceeași vârstă cu tine.
Chiar este.
Nu!
Mulțumesc.
Nu... Uite-o!
...comentând farmecul și eleganța soției dlui Kennedy, Jackie.
De fapt, Jackie a fost adesea în centrul atenției.
Chiar e frumușică, nu?
Da.
STIMATĂ DOAMNĂ KENNEDY
Un singur subiect de importanță majoră în agenda zilei, doamnă.
Ghana.
Și îngrijorarea noastră
trezită de dușmănia lui Nkrumah față de Occident.
Credeți că se depărtează de Commonwealth?
Nu atât că se depărtează, ci că dă fuga să plece.
În brațele cui?
Ale rușilor, doamnă.
Ieri l-a primit pe Brejnev la Accra.
Brejnev?
Președintele Sovietului Suprem,
care a mers în Ghana pentru a discuta despre barajul plănuit de Nkrumah.
- Barajul Volta? - Da.
Parcă Nkrumah trata cu americanii pentru asta.
A tratat, dar Rusia vede aici un bun prilej
de a oferi mai mult ca americanii, ca să intre în Africa
și ca să încerce s-o aducă la comunism.
N-ar trebui să le cerem americanilor să ofere mai mult?
Voi discuta cu președintele Kennedy de îndată ce va sosi la Londra.
Bine.
- După marele său triumf de la Paris. - Într-adevăr.
- Dar de Gaulle nu-l plăcea pe dl Kennedy. - Nu-l place. Nici personal, nici politic.
- Atunci ce a schimbat totul? - Prima doamnă.
- Cum așa? Ce a făcut? - A fascinat le tout Paris.
L-a făcut pe de Gaulle să-i mănânce din palmă.
- Cum Dumnezeu a reușit? - Vorbind franceza fluent.
Asta putem toți.
Și polemizând cu filozofii și intelectualii francezi,
până s-au evaporat toate sentimentele antiamericane.
E frumoasă, presupun.
Iar ei sunt francezi.
Totodată, e o femeie formidabil de inteligentă.
A studiat la Sorbona
și la prestigioasa École Libre des Sciences Politiques.
„Cea mai elegantă și mai inteligentă femeie din lume.”
Așa se spune.
Acum vine la Londra.
Să ne prezentăm cât de bine putem,
nu-i așa, dle prim-ministru?
Maiestate...
De fiecare dată când alege o rochie, cred că e important ca persoana
să se întrebe ce anume vrea să simtă când o poartă.
Cred că nu vrea să se simtă...
pe locul doi.
Exact. Mai ales dacă e senioară în raport cu cealaltă persoană.
- Ei bine... - Ca rang, doamnă, nu ca vârstă.
În acest scop, am în minte ceva anume.
Dna Kennedy a fost fermecătoare la Paris, dar să nu uităm că Franța e republică.
Noi suntem o monarhie.
Iar cine are ce etala să etaleze, spun eu!
M-am uitat pe schema locurilor la dineu și n-am putut să nu observ...
Inspirați, doamnă!
- Încă puțin. - Dna Kennedy e lângă unchiul Dickie.
- Gata! - Într-adevăr. La cererea lui.
Mă bate la cap de câteva săptămâni.
La fel și cumnatul tău, că veni vorba.
- Berthold? - Da.
Ștrengarul!
Plus propriul nostru prim-ministru și ambasadorul american.
Măi să fie!
Toți își doresc cu ardoare să stea lângă Prima Doamnă.
Aș putea să-i dau puțin drumul.
Nu.
Și dacă vreau și eu?
- Te-am așezat lângă Theodora. - E sora mea.
Da, și n-ai văzut-o de mulți ani.
Chiar și așa, tot sora mea rămâne, iar ea e, știi...
Nu. Nu știu.
Ea!
Oricum, la capitolul protocol, n-am dreptul, ca soț al tău,
să stau lângă femeia cea mai importantă?
Ba da. La un dineu oficial, te puteai aștepta să stai
lângă cea mai importantă invitată, dar, de această dată,
Downing Street ne-a solicitat, ne-a implorat, să fie un dineu neoficial.
De ce?
Ca să nu-i călcăm pe bătături pe francezi.
Ce treabă au afurisiții de francezi?
Se pare că de Gaulle se va împotrivi să intrăm în CEE,
dacă i se pare că suntem prea apropiați de americani.
- Așa că e un dineu restrâns, neoficial. - Foarte bine.
- Înseamnă că fiecare se așează unde vrea. - Da, presupun că da.
Atunci pot să-l mut pe Dickie lângă sora mea
și să mă așez eu lângă Prima Doamnă.
Dacă e neapărat...
Da.
E neapărat.
Mulțumesc, domnilor.
Și tu!
Doamnă, sosesc președintele și Prima Doamnă.
Iată!
Crezi că ai putea să fii cu un dram mai puțin încântat?
Nu.
- Mulțumesc mult. - Ce Dumnezeu se petrece, Porchey?
Au înnebunit cu toții.
Iată-i că vin!
Primă Doamnă, bun venit la palatul Buckingham!
- Mulțumesc. - Dle președinte...
Bună ziua!
Maiestatea Sa vă așteaptă în Salonul Albastru.
Înainte de cină, va avea loc o scurtă recepție.
- Minunat! - Isterie în masă!
- Ce comportament extraordinar! - Chiar așa.
- Doamnă... - Mulțumesc.
Scumpa mea...
Pentru Dumnezeu!
- E ca un cap încoronat. - Foarte amuzant!
Doamne!
Întâi președintele!
Maiestate...
- N-a făcut reverență. - N-a făcut.
- Dnă Kennedy... - Înălțimea Voastră...
Alteță...
Dnă Kennedy...
Bună seara, Maiestate regină!
Doamne!
Pentru Dumnezeu!
Dle președinte...
Înălțimea Voastră.
- N-au primit fișa de protocol? - Ba da!
El n-a citit-o, e clar.
Bine... Mergem?
Jackie...
- Unde crezi că pleacă? - Dumnezeu știe!
Dnă Kennedy, cred că-l cunoașteți pe premierul nostru...
Am impresia că a ieșit prost în vreo 10.000 de feluri.
Am văzut și mai rău. Nu mai știu când.
- Ceva de băut? - Vă rog!
- Îmi pare rău, domnule. - Ce haos!
Mi-e milă de el.
Se spune că, în spatele ușilor închise, la Viena, Hrușciov l-a umilit,
l-a dominat tranșant, l-a tratat ca pe un băiețel.
Nu e de mirare că Războiul Rece...
Senzualitatea... Nu ne atingem de ea!
Nu, nu ne atingem.
Încetează!
Deci... Ce impresie ți-a făcut?
Excelentă! E divină.
- Nu mai spune! - Și înfricoșător de deșteaptă.
Da.
Ce faci?
- Vrea să facă turul palatului. - Chiar așa?
- Atunci o conduc eu. - Nu, m-a rugat pe mine.
Nu. E casa mea.
O conduc eu.
Dnă Kennedy...
Sunteți bine?
Sper că soția mea nu creează prea multe dificultăți.
Știați că sunteți cel mai norocos bărbat din lume?
Da.
Deși mi se tot spune și mie același lucru.
Desigur.
Unde merg?
N-am nici cea mai vagă idee.
Aceasta e sala tronului.
În primii ani ai domniei reginei Victoria,
s-au ținut aici diferite baluri și concerte,
dar acum e folosită predominant pentru recepții,
învestiri și fotografii la nunțile regale.
Mergem mai departe?
Aceasta e galeria tablourilor.
El e stră-stră-stră-străbunicul meu,
George al III-lea, care a cumpărat Buckingham House în anul 1761,
pentru soția lui, regina Charlotte.
El cine e?
Unul dintre cei doi Pitt.
Cel Tânăr.
Cunoscut pentru un lucru care m-a făcut să-l îndrăgesc: o timiditate debilitantă.
Se pare că abia putea să privească oamenii în ochi.
Și totuși, a devenit prim-ministru.
Îl înțeleg foarte bine.
Și eu sunt timidă din fire.
Pe aici se ajunge în apartamentele noastre.
E o scurtătură.
Spațiu mai intim decât atât nu există în palat.
Aici te poți simți cel mai în largul tău.
Înțeleg foarte bine.
Trebuie să aveți un loc în care să evadați.
M-am întrebat adesea cum a ajuns cineva ca mine, care urăște profund atenția,
într-o casă cu pereți de sticlă precum Casa Albă.
Dar am descoperit o logică perversă în faptul
că o persoană debilitant de timidă ajunge în postura asta.
Va trebui să mi-o explicați.
O persoană timidă va căuta pe cineva puternic, care s-o protejeze.
Da, până aici înțeleg.
Și multor oameni puternici le place viața publică.
Din ea se hrănesc.
Astfel, fără să-ți dai seama,
tocmai persoana pe care ai ales-o ca să te protejeze
e motivul pentru care ajungi expusă.
Pentru Jack, mulțimile sunt raiul.
Campanii, discursuri, strângeri de fonduri.
Atunci prinde viață.
Ar prefera să vorbească în fața a 10.000 de oameni, sub lumina reflectoarelor,
decât să fie singur cu mine.
Și pentru dv. ce înseamnă raiul?
Îmi place să-mi țin singură de urât. Și să fiu singură, la țară.
Și unde mergeți?
La o fermă, Glen Ora, la aproximativ o oră de Washington.
În Maryland?
- În Virginia. - Da!
- Bună seara, Stuart! - Doamnă...
- Mănâncă! - Da.
Doamne!
- Bună, cățeluși! - Bună! Cum te cheamă?
Ea e Sugar. Iar ei sunt puii ei.
Hai încoace, micuțule!
- Whisky și Sherry. - Bună!
Foarte înțelept din partea dv. să fiți prudentă.
E un mare paradox faptul că ocup o poziție
care îmi impune să vorbesc cu foarte mulți oameni,
deși cea mai fericită sunt cu animalele.
Nu sunteți singura.
Îmi spun mereu că sora mea ar fi fost dacă nu mai abilă ca Primă Doamnă,
cel puțin mai firească.
Și a mea la fel! Regină înnăscută.
Și cea mai mare regină britanică, cel puțin în mintea ei.
Mi-a plăcut foarte mult. Și fusesem pornită să n-o pot suferi!
Dar, în final, m-a fermecat cu totul.
- Un memento oportun. - Pentru ce?
Oamenii sunt rareori așa cum par.
Atunci nu știu ce tot spunea Patrick.
- Patrick? - Plunket.
- L-am văzut aseară, la Tartuffe. - Un restaurant?
O piesă de teatru, dragă. Una franceză, foarte renumită.
- Știam! - Da?
- Da, e o tragedie clasică. - O farsă.
- De Pissaro. - Molière.
Pissaro a fost pictor!
Când ai fost la teatru ultima oară?
Sau la o galerie de artă? Sau ai citit o carte?
Ești o sălbatică!
Mulțumesc.
Ce era cu Patrick?
Patrick a fost săptămâna trecută la un dineu, la soții Radziwill,
unde a fost invitată și noua ta prietenă, dna Kennedy.
Patrick m-a sunat azi să-mi relateze
câteva din lucrurile pe care a auzit-o spunându-le.
Ce a spus?
Va trebui să-l întrebi pe Patrick.
Sincer, mi-au părut cam răutăcioase.
Dar știi cum pot fi denaturate spusele cuiva!
Sunt sigură că n-a însemnat nimic.
Nu-ți face griji!
Salut general!
Prezentați arm'!
La umăr arm'!
La picior arm'!
Stânga-mprejur!
- Patrick! - Maiestate...
Ești foarte amabil că ai venit.
- Chiar nu vin de departe. - Ești tot la doi pași?
- La garnizoana Wellington? - Da.
Tot mai bați țara-n lung și-n lat, făcând recrutări din școlile de frunte?
Ăsta sunt eu.
Am înțeles...
că te-ai întâlnit recent, la un dineu, cu Prima Doamnă.
- Cu cine? - Cu dna Kennedy.
- Așa spunea Margaret. - Da?
Da.
Și cum a fost?
Agreabil. Nimic ieșit din comun.
- Știți cum e la soții Radziwill. - Nu știu.
- Mâncarea e întotdeauna bună. - Nu de mâncare mă interesam.
Aș vrea să știu ce s-a spus.
Patrick, am crescut împreună
și am avut întotdeauna o relație foarte sinceră și deschisă.
- Da, doamnă. - Da.
Hai să nu încălcăm un obicei de-o viață!
Bine.
Am auzit-o pe Prima Doamnă spunând...
Trebuie să precizez că eram la câteva scaune distanță.
- E posibil să fi auzit greșit. - Da.
Spunea...
că palatul Buckingham i s-a părut
de mâna a doua, ponosit și trist,
ca un hotel de provincie neglijat.
Și că omul pleacă de acolo cu impresia unei instituții obosite,
care nu-și are locul în lumea modernă.
Înțeleg.
A avut ceva de spus și despre mine?
- Lilibet... - Patrick!
Eram la celălalt capăt al mesei...
Dar cuvintele pe care cred că le-am auzit erau...
că avem ca șefă a statului o femeie de vârstă mijlocie...
atât de banală și de lipsită de curiozitate și de inteligență,
încât poziția inferioară actuală a țării în lume nu e o surpriză,
ci un lucru inevitabil.
Ei bine...
Trebuie s-o mai invităm la noi curând.
STRICT SECRET, NUMAI PENTRU BRITANICI
SERVICIUL DE INFORMAȚII AMERICAN ANUNȚĂ...
COMITETUL PARTIDULUI COMUNIST AL...
Vești proaste, mă tem, mai rău decât proaste,
privind barajul Volta al lui Nkrumah.
Președintele Kennedy s-a retras.
De ce?
Implicarea SUA era condiționată de încetarea legăturilor Ghanei cu rușii.
Dar Nkrumah a fost ieri la Moscova,
ca să primească Ordinul Lenin, cea mai înaltă distincție militară.
De la Hrușciov însuși.
- Care e pasul următor? - Aș vrea să știu!
Aș vrea să am un as în mânecă.
Cum a avut-o președintele Kennedy pe Prima Doamnă, la Paris?
Trimiteți-mă pe mine!
Unde?
În Ghana.
Într-o călătorie așa-zis personală.
Exclus.
- Nici nu intră în discuție, doamnă. - De ce?
Vizita Coroanei ar fi un mare compliment.
Prea mare!
Ar însemna că alegem Ghana ca țară preferată.
Astfel am risca să îndepărtăm de noi Nigeria, Sierra Leone, Tanganyika.
Dar ar putea fi exact ce trebuie
ca Nkrumah să rămână în Commonwealth, departe de ruși!
Ca regină, nu puteți fi văzută implicându-vă în politică. E murdară.
Bine, dar conduc Commonwealth-ul. Nu mi se dă voie să-l apăr?
Maiestate...
Ar fi periculos.
Ar fi provocator.
Ar fi, după părerea mea,
o profundă eroare de judecată să urcați în acel avion.
„Călătoria nu poate fi justificată prin nicio prismă.
E contrar eticii, neconstituțional și nejustificat
ca regina să facă vizita.”
Ce ai vrea să fac? Nimic?
N-aș vrea să intri într-o partidă de șah cu un ins viclean ca Nkrumah.
Ești cinic.
Iar tu ești naivă!
Când v-ați întâlnit ultima oară, Nkrumah era doar Nkrumah.
Acum e „Leul Africii” și-i joacă pe sovietici împotriva americanilor,
iar tu ești o mielușea pe care leul o va mânca la prânz.
Cel mai bine e să rămâi acasă și să fii ce trebuie să fii.
- O marionetă? - Un monarh constituțional!
- O marionetă! - Dacă-ți place așa!
Tocmai asta e ideea. Nu-mi place.
Domnule...
A sosit.
Mulțumesc. Încântător!
Mergem, doamnă?
- Opriți-vă! - Opriți-vă!
O clipă, vă rog, doamnă.
Da.
Reporterii.
Maiestate, Ghana vă urează bun sosit, cu smerenie.
Da.
- Ne bucurăm că suntem aici. - Desigur.
Înapoi, înapoi!
Gata?
Mulțumesc, Maiestate.
Mulțumesc.
Ei bine, i-ai dat fotografia pe care o voia.
Va fi pe prima pagină în toată presa africană
și ceilalți lideri africani se vor sufoca de invidie.
Important e să iasă cum vrem.
Adeane la telefon.
Fă-i legătura!
- Am o linie sigură cu Ghana. - Da, domnule.
Parcă acceptase să întrerupă orice contact cu sovieticii.
- Se pare că nu. - Sunteți așteptat, domnule.
- Domnilor... - Mulțumesc.
Mulțumesc.
Afară!
Alo?
Maiestate...
Dle prim-ministru...
Tocmai mi s-a confirmat că o echipă de ingineri străini
a sosit în Ghana, ca să înceapă lucrările la barajul lui Nkrumah.
Păi...
E o veste bună, nu-i așa?
I-am încurajat pe americani să se întoarcă.
Ingineri sovietici.
Se pare că Nkrumah ne-a jucat pe toți unii împotriva celorlalți.
- Poftim? - Ne-a tras pe sfoară.
Mă tem că ați fost folosită, doamnă.
Exact cum ne-am temut.
Elisabeta! Ce s-a întâmplat?
Bună seara, domnule. Martin...
În locul tău, m-aș abține.
Domnule...
A cerut să fie lăsată singură.
Spune că se gândește.
Doamnă...
Ce se petrece?
Ce faci?
Elisabeta...
Aici colonelul Charteris.
Martin Charteris la telefon.
În Ghana, se conturează o situație incomodă.
Alo?
Ce faci, Elisabeta?
Cred că înțelegem amândoi însemnătatea acestui moment.
Da.
Dar înțelegem condițiile?
Se pare că poartă o negociere.
- Ce fel de negociere? - Scoate-o de acolo!
Maiestate...
Doamne!
Ce se întâmplă?
A luat-o de mână.
Doi, trei, patru!
Dansează.
Regina noastră dansează, domnule.
Cu un african.
Poftim?!
- Era în plan? - Era în plan?
Nu, nicidecum!
- Ce fel de dans e? - Ce fel de dans e?
Greu de spus.
Cred că e foxtrot.
Foxtrot, domnule.
Doamnelor și domnilor, omul pe care sunt mândru să-l numesc
al 35-lea președinte al Statelor Unite,
dar pe care sunt și mai mândru
să-l numesc fratele meu,
John F. Kennedy!
Mulțumesc, Bobby.
Ce înseamnă în ziua de azi să fii american?
Prosper, puternic, privilegiat?
Categoric.
Dar totodată...
este și tulburător.
Privesc în jur și văd poporul nostru mai dezbinat ca niciodată.
Ca niciodată de la Războiul de Secesiune încoace.
S-a produs o schimbare,
un declin
în forța noastră morală și intelectuală.
A apărut o degenerare în organele statului
și un putregai uscat, ce pornește din Washington,
se întinde în toată America.
Prea mulți dintre noi am rătăcit calea,
ne-am pierdut voința și simțul unui țel istoric.
E vremea pentru o reînnoire.
O nouă generație de conducători, a căror conducere să vindece.
Dar n-o putem face singuri.
Așadar, vă cer fiecăruia dintre voi să fiți pionierii acestei reînnoiri,
ai acestei vindecări, ai recuperării marilor valori americane:
libertate, toleranță și egalitate de șanse.
Atunci ne vom putea revendica poziția și responsabilitățile de lideri
ai unei lumi cu adevărat libere.
Dumnezeu să vă binecuvânteze pe voi și Statele Unite ale Americii!
- Mulțumim, domnule. - Minunat!
Ați făcut să merite seara asta.
Doamnelor, veniți aici, vă rog.
Când familia regală britanică vizitează o fostă colonie,
evenimentul nu ajunge, de regulă, la știrile americane.
Dar când regina Elisabeta dansează cu un fost supus...
Ce e, scumpo?
...un monarh alb cu un lider african, lumea devine atentă.
La fel și președintele Nkrumah, conducătorul Ghanei.
Copleșit de gest, Nkrumah...
Dimineață plec cu copiii la Glen Ora.
Weekendul încă n-a început.
E miercuri. Pentru mine, weekendul e destul de aproape.
Nu fi așa!
Nu-mi spune tu cum să fiu, după ce-mi răpești demnitatea!
Voiam doar să-ți mulțumesc.
Pentru a doua oară în ultimele săptămâni, ai avut un rol esențial
într-o chestiune însemnată de politică externă.
Un stat african care dădea fuga în brațele comuniștilor
a fost făcut să se răzgândească și a rămas cu Occidentul.
Ce legătură are asta cu mine?
Jalnica regină Glezne-groase?
- Poftim? - Maiestatea Sa Plictiseala?
Coroana Indiferentă?
Câteva din lucrurile spuse de tine despre ea, se pare, la un dineu londonez,
care au ajuns la regina Elisabeta, se pare că au îmboldit-o la acțiune.
Fără acele insulte n-ar fi sfidat Cabinetul și nu și-ar fi riscat reputația
mergând în Ghana, contrar sfaturilor,
ca să-l dea pe brazdă pe președintele Nkrumah, dar a făcut-o.
Printr-un dans, i-a reușit o manevră incredibilă.
- Numai datorită ție. - Ești așteptat.
Stai liniștită! Doar n-o să dai peste ea la Glen Ora.
La Glen Ora, nu.
Dar la întoarcerea din India și Pakistan, sunt așteptată la Londra.
Atunci te-aș sfătui să nu mergi la palatul Buckingham.
- La hotelul provincial, scuze. - Nu e chiar așa de ușor.
Sora ei a fixat o întâlnire pentru prânz, data trecută.
Va fi amuzant!
Bătaie între fete!
Aștept o descriere completă.
Vino, Bobby!
Vom ajunge în scurt timp la altitudinea de croazieră, 7.500 m,
și-mi face plăcere să anunț că anticipăm vreme senină și calmă
pentru tot restul zborului până la Londra.
Maiestate, alte reacții internaționale la vizita în Ghana.
Pozitive sau negative?
Copleșitor de pozitive, doamnă.
Atunci, să aruncăm o privire.
Așadar...
New York Times spune că a fost
„o manevră strategică iscusită,
un exemplu impecabil de politică pe marginea prăpastiei.”
Australia e impresionată cât de devotată sunteți Commonwealth-ului,
iar Illustrated London News vorbește de „un succes personal excepțional”.
Nu-ți stă bine să jubilezi.
Presa din Ghana te declară socialistă.
Doamne!
Încă ceva...
Prima Doamnă, dna Kennedy...
Ce e cu ea?
Biroul ei v-a solicitat în scris o audiență particulară,
înainte de prânzul din 28 martie.
Pentru ce?
N-au spus.
- Unde are loc prânzul? - La palatul Buckingham.
Atunci, să stabilim audiența la castelul Windsor.
Uneori, numai o fortăreață e bună.
Castelul Windsor.
Ochii înainte!
Păstrați alinierea!
La dreapta, marș!
Faceți loc pentru garda reginei!
Stâng, drept, stâng...
Bună ziua, dnă Kennedy!
Pe aici, vă rog.
Stâng, drept, stâng, drept...
Pe aici, dnă Kennedy.
Dnă Kennedy! Pe aici, vă rog.
Maiestate, dna Kennedy.
Maiestate...
Vă mulțumesc că m-ați primit.
Dnă Kennedy...
Luați loc, vă rog!
Mulțumesc.
Bem un ceai?
V-am cerut o întrevedere particulară, înaintea prânzului nostru de vineri,
pentru că vă datorez scuze.
Pentru ce?
Cred că știm amândouă răspunsul la întrebare.
Mulțumesc.
La un eveniment monden, la scurt timp după ultima noastră vizită,
am făcut unele comentarii.
Niște comentarii necugetate, care cred că v-au ajuns la urechi.
Nu e deloc nevoie să faceți asta.
Niște relatări cum că ați spus...
anumite lucruri...
au ajuns într-adevăr la mine
și recunosc că am fost surprinsă pe moment,
întrucât nu reflectau deloc
ceea ce eu luasem drept spiritul întâlnirii noastre.
Dar, în meseria asta, am învățat, ca și dv., negreșit,
să nu iau lucrurile prea în serios.
Oamenii spun, din diferite motive, lucruri care sunt înțelese sau reproduse greșit,
și te trezești că s-au transformat în cu totul altceva
și toată lumea e supărată sau pe picior de război.
Sunt sigură că n-ați vrut să răniți sau să jigniți.
De ce să fi vrut? Ne cunoaștem prea puțin.
Chiar și așa...
A fost impardonabil. și scuzele sunt insuficiente
dar, dacă-mi îngăduiți, aș vrea să vă ofer o explicație.
Da, firește.
La ultima noastră vizită la Londra, probabil că Jack și eu dădeam impresia,
cel puțin din afară, că suntem euforici.
Da, a fost și impresia mea.
Cel mai omagiat și mai faimos cuplu din lume.
Adevărul e că eu încă sufeream de probleme postnatale
după nașterea fiului nostru, iar Jack avea problemele lui de sănătate.
Dacă aș spune că eram încordați ar fi un eufemism.
Când am ajuns la Paris...
Nu mă feresc să vă spun...
Mi-a făcut plăcere să strălucesc acolo.
Apoi, la palatul Élysée...
Eu sunt bărbatul care a însoțit-o pe Jacqueline Kennedy la Paris.
Mi-a făcut plăcere.
...lui Jack nu i-a plăcut că îl eclipsez.
- Între patru ochi... - Îmi imaginez.
Au existat și alți factori.
Medicul nostru...
Dr. Jacobson ne administrează „cocteiluri” în mod curent, înainte de vizite majore.
Vitamine...
Dar și alte substanțe.
Care să ne învioreze sau...
să ne calmeze.
Cu ocazia acelui dineu, îmi dăduse ceva,
un mic... stimulent.
I-am spus că vreau să fiu mai veselă.
Cred că mi s-a dezlegat limba.
Apoi am aflat că v-au ajuns la urechi unele din acele lucruri oribile și...
Nu vă pot spune cât am suferit din cauza asta,
la gândul că am supărat o persoană pe care o admir atât de mult.
- Spuneți cuvinte foarte amabile. - Sunt sincere.
Felul cum vă îndepliniți misiunea,
cum rezistați la presiune,
sacrificiile personale pe care le-ați făcut,
ca să nu mai spun de calmul și demnitatea voastră.
Ca femeie, mă inspiră profund.
Și ce ați făcut în Ghana
a fost absolut extraordinar!
Ar fi trebuit să spun
că n-am făcut mare lucru în Ghana.
M-am urcat în avion și am plecat.
Am avut un singur motiv,
acela că mă simțeam complet inutilă în comparație cu ea.
Și încercam să concurez cu ea.
La drept vorbind,
îi datorez o adâncă recunoștință.
Dar n-am spus-o.
Am stat pur și simplu acolo
și am lăsat-o să vorbească.
- Și ți-ai savurat victoria. - Da.
Și acum ce vrei de la mine?
- Să-ți fac morală? - Nu crezi că merit?
- Nu. - Dar era atât de dărâmată!
Și fragilă, și pierdută...
Ai făcut exact ce trebuia.
Te-a insultat, ne-a insultat pe toți, și tu nu ești sfântă.
- Nu. - Știam asta deja.
În venele acelea curge gheață atunci când trebuie.
Da.
Trei urale pentru asta!
N-o slăbiți, doamnă! Mergeți la deal!
- Doamnă... - Ce e?
E nevoie de dv. la reședință.
Bine.
- Ce se întâmplă? - Nu știu, băiete.
S-a întâmplat ceva.
Doamnă...
La locul atentatului s-a dezlănțuit un adevărat iad.
Oamenii s-au aruncat la pământ, țipând, când au auzit împușcăturile.
Reporterii l-au văzut pe John F. Kennedy zăcând pe burtă, în mașină.
Țipau bărbați și femei.
A văzut sânge pe capul președintelui.
Doar atât știm deocamdată aici, la Washington.
Pentru moment, vă las să reveniți la știrile radio, Londra.
Bună ziua, Londra!
Am aflat adineauri, din Dallas, că președintele încă trăiește,
dar e în stare critică.
Se pare că a fost împușcat în cap,
iar guvernatorul Texasului, dl Connally, a fost împușcat în piept.
Dna Kennedy plângea și încerca să țină sus capul soțului ei,
când reporterii au ajuns la mașina ce gonea spre spital.
Vicepreședintele Lyndon Johnson se afla în mașina din spatele președintelui.
Președintelui Kennedy i se fac transfuzii de sânge,
însă unul dintre cei doi preoți chemați în cameră
i-a făcut ultima împărtășanie
președintelui Kennedy.
Dna Kennedy și dna Connally sunt stupefiate,
dar se află lângă patul de suferință al soților lor.
A murit.
Ieri după-amiază târziu...
N-ai spus că era foarte nefericită?
În căsnicie...
- Ba da. - ...l-a însoțit pe președintele împușcat.
- Cu aceleași haine... - Asta e treaba cu nefericirea.
E nevoie doar să se întâmple ceva mai rău,
ca să-ți dai seama că, de fapt, era fericire.
Poartă aceleași haine!
Nu puteau să-i găsească altceva?
E plină de sângele soțului ei!
Nu, cred că e ceva intenționat.
...înainte ca trupul neînsuflețit să fie mutat în Rotonda Capitoliului.
Ultimele zile din viața primului președinte catolic...
Unde pleci?
Lyndon Johnson a depus jurământul în avionul prezidențial,
la nici 100 de minute
după decesul oficial al președintelui Kennedy.
Își începe activitatea ca al 36-lea președinte...
- Maiestate... - Michael...
Aș vrea ca tot personalul casei regale să țină o săptămână de doliu.
Și aș vrea să fie tras clopotul la Westminster Abbey.
Doamnă...
Tradiția impune să fie tras clopotul doar...
...când moare un membru al familiei regale.
Știu.
Dar aș vrea să fie tras
minut de minut, timp de o oră,
de la 11:00 până la amiază.
Da, doamnă.
Americanii se roagă pentru ajutor alături de președintele Johnson.
Fie să găsim cu toții un strop de lumină și de speranță
în bezna zilelor ce ne așteaptă!
‎Stimată dnă Kennedy...
Subtitrarea: Anacaona Sonetto