EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Venner...
Vi mødes her i dag, ikke som ghanesere, guineanere,
marokkanere, algeriere, senegalesere eller maliere,
men som afrikanere...
Trætte af blive nedgjort og udnyttet af de korrupte rigsmagter fra fortiden.
Det er på tide at smede nye alliancer.
De, som forstår Afrikas strategiske betydning
og er villige til behandle os som ligeværdige.
Ikke som underordnede...
...og ikke som slaver.
Nu er det vores tid.
Vi må vælge vores egen skæbne!
Et socialistisk Afrika!
For afrikanere!
Det har helt sikkert set bedre dage.
Forstmanden må fælde det sidst på sæsonen.
-Ja. -Den gamle eg hænger stadig i.
-Med nød og næppe. -Men hun ser så gammel ud.
Hun må fældes, når tiden er inde.
-Synd. -Regnen fortsætter vist.
Kan De huske mit barnebarn, Daniel?
Selvfølgelig. Jeg var til hans dåb.
Det er rigtigt.
Vi må tage tilbage. Få Dem ud af regnen.
Ja.
Jeg henter startkablerne. Motoren er død.
Igen?
-Skal jeg hjælpe? -Tak.
Hiv.
-Skete der noget? -Nej. Tak.
Den formelle garde afventede hr. Kennedys ankomst.
Franskmændene er glade for, at han kom, inden han besøgte hr. Khrusjtjov...
Hvornår tror du, hvis man vil leve et ærligt liv,
at man må begynde at kalde sig selv for "midaldrende"?
Hold op. Du er stadig en ung pige.
Jeg så mig selv i spejlet i dag.
-Jeg lignede en gammel dame. -Du kan jo stadig få børn.
Sandt nok.
Fuldend din familie, lad den første begynde i skole,
så kan vi tale om at være midaldrende.
Det vil være ældgammelt.
Her ankommer han til Paris...
-Åh nej. Ikke igen! -Nej.
-Forsigtigt, mor. -Præsident...
Nej. Det er lejet.
Nej.
Du gjorde det. Flot.
Makaroni og ost smager himmelsk.
Hele weekenden har været himmelsk.
-Men jeg må af sted i morgen. -Hvorfor?
De kommer til middag.
-Kennedy? -Efter Wien med Khrusjtjov, så Paris.
Derefter til London.
Vi skal spise uformelt på Buckingham Palace.
Hun er så ung. Jeg troede, hun var på alder med dig.
Det er hun.
Nej...
Tak.
Se. Der er hun.
...talte om hr. Kennedys hustru, Jackies. elegance.
Jackie fik ofte al opmærksomheden.
Hun er smuk, ikke?
Jo.
KÆRE FRU KENNEDY
Et altoverskyggende punkt på dagsordenen:
Ghana.
Og vores fortsatte uro
for Nkrumahs stigende modvilje mod Vesten.
Fjerner han sig fra Commonwealth?
Han lader nærmere til at ile væk.
Ind i hvis arme?
Russernes.
I går tog han imod Bresjnev i Accra.
-Bresjnev? -Formanden for Sovjets Præsidium.
Han fløj til Ghana for at tale om Nkrumahs elskede dæmningsprojekt.
-Volta-dæmningen. -Ja.
Havde Nkrumah ikke drøftet det med amerikanerne?
Jo, men Rusland ser det som en mulighed
for at overbyde amerikanerne og gøre hele kontinentet rødt.
Bør vi ikke bede amerikanerne om at hæve deres tilbud?
Jeg vil tale med præsident Kennedy, så snart han kommer til London.
-Efter hans store triumf i Paris. -Så sandelig.
De Gaulle brød sig da ikke om ham.
Nej. Hverken personligt eller politisk.
Hvad ændrede sig?
Førstedamen.
-Hvad gjorde hun? -Bjergtog le tout Paris.
Hun tryllebandt præsident de Gaulle.
-Hvordan? -Ved at tale flydende fransk.
Det kan vi alle.
Og ved at diskutere med lokale filosoffer og intellektuelle,
indtil al antipati for amerikanerne forsvandt.
Ja, hun er vel køn.
Og de er franske.
Hun er også en usædvanligt begavet kvinde.
Hun studerede på Sorbonne
og det ansete École Libre des Sciences Politiques.
"Jordens mest glamourøse og intelligente kvinde."
Det siges der.
Nu kommer hun til London, så vi må vise os fra vores bedste side.
Ikke, hr. Premierminister?
Deres Majestæt.
Det er altid vigtigt, når man vælger en kjole,
at spørge sig selv, hvad man vil føle, når man har den på.
Man vil nok bare ikke føle sig... overgået.
Nemlig. Især ikke hvis den ene er den ældste af to individer.
-Så. -Hvad angår rang, ikke alder.
Til det formål har jeg noget særligt i tankerne.
Fru Kennedy har måske bjergtaget i Paris, men glem ikke, at Frankrig er en republik.
Det her er et monarki.
Så stil det til skue.
Jeg så bordplanen og opdagede noget.
Træk vejret ind.
-Lidt mere. -Du gav fru Kennedy til onkel Dickie.
-Så. -Ja. Efter hans ønske.
Han har plaget i ugevis.
Ligesom din svoger.
Berthold? Den filur.
Samt vor egen premierminister og den amerikanske ambassadør.
Jamen dog.
Alle desperate efter at sidde ved siden af førstedamen.
Jeg kan sy den lidt ud.
-Nej. -Hvad hvis jeg også beder om det?
-Du skal sidde hos Theodora. -Hun er min søster.
Som du ikke har set i årevis.
Hun er stadig min søster, og det her er, du ved nok...
Nej, det gør jeg ikke.
Hende.
Hvad angår etikette, er det så ikke min ret som din mand
at sidde ved den mest fremtrædende kvinde?
Jo, ved en statsmiddag ville du sidde
ved den mest fremtrædende kvinde, men nu har Downing Street
bedt os om ikke at holde en statsmiddag.
-Hvorfor? -For ikke at fornærme franskmændene.
Hvad har det med dem at gøre?
De Gaulle vil åbenbart modsætte sig vores tilslutning til EØF,
hvis han tror, vi er for tætte på amerikanerne.
-Så det er en lille, uformel middag. -Fint.
-Så må alle sidde, hvor de vil. -Det må de vel.
Så kan Dickie sidde ved min søster, og jeg kan sidde hos førstedamen.
Hvis du absolut vil.
Ja.
Det vil jeg.
Tak, d'herrer.
Også dig.
Præsidenten og førstedamen er ved at ankomme.
Der kan man bare se.
Kunne du være lidt mindre begejstret?
Nej.
-Mange tak. -Porchey, hvad foregår der?
Alle har mistet forstanden.
Her kommer de.
Fru Førstedame, velkommen til Buckingham Palace.
-Tak. -Hr. Præsident.
Goddag.
Hendes Majestæt venter i Den Blå Salon.
Der er en kort modtagelse inden middagen.
-Fantastisk. -Det er massehysteri.
-Usædvanlig opførsel. -Så sandelig.
-Deres Majestæt. -Tak.
Skat.
For guds skyld.
-De er jo som kongelige. -Morsomt.
Du milde.
Præsidenten først.
Deres Majestæt.
Hun nejer ikke.
Fru Kennedy.
Deres Nåde.
Deres Kongelige Højhed.
Fru Kennedy.
Godaften, Deres Kongelige Majestæt.
Du godeste.
For guds skyld.
Hr. Præsident.
-Hr. Præsident. -Deres Nåde.
-Fik de ikke etikettearket? -Jo.
Han har tydeligvis ikke læst det.
Nå, men... Skal vi?
Jackie.
-Hvor skal hun mon hen? -Aner det ikke.
Fru Kennedy. De kender vist vores premierminister.
Det gik galt på alle tænkelige måder.
Jeg har set værre. Jeg ved bare ikke hvornår.
-En drink? -Ja tak.
-Beklager. -Et stort rod.
Jeg føler med ham.
Rygtet siger, at bag lukkede døre i Wien ydmygede Khrusjtjov ham
og behandlede ham som en lille dreng.
Ikke sært, at Den Kolde Krig...
Sensualitet... Det må vi hellere undlade.
Det må vi nok.
Hold op.
Nå... Hvordan var hun?
Fantastisk. Hun er vidunderlig.
-Er hun? -Og ganske kløgtig.
Ja.
Hvad laver du?
-Hun ønsker en rundvisning. -Jaså?
-Så gør jeg det. -Nej, hun spurgte mig.
Nej. Det er mit hus. Så jeg gør det.
Fru Kennedy.
Alt i orden?
Jeg håber ikke, min kone skaber problemer.
Du ved vel, at du er Jordens heldigste mand?
Ja.
Selvom folk altid siger det til mig.
Gerne.
Hvor skal de hen?
Jeg aner det ikke.
Det her er Tronsalen.
I de tidlige år af dronning Victorias regime
blev baller og koncerter afholdt her,
men nu bruges det fortrinsvis til receptioner,
indsættelser og fotografering af kongelige bryllupper.
Skal vi?
Det her er Billedgalleriet. Det er min gran-gran-granoldefar.
George III, og han købte Buckingham House i 1761
til sin hustru, dronning Charlotte.
Hvem er det?
Fra familien Pitt. Den Yngre.
Kendt for noget, som jeg altid følte sympati for: invaliderende generthed.
Han kunne åbenbart ikke se folk i øjnene.
Alligevel blev han vores premierminister.
Jeg forstår skam.
Jeg er også naturligt genert.
Det fører til vores private værelser.
Det er en genvej.
Det bliver ikke mere privat end det her.
Her er man mest tilpas.
Jeg forstår.
Man må have et tilflugtssted.
Jeg har ofte tænkt på, hvorfor en som jeg, der hader opmærksomhed,
havnede i en guldfisketank som Det Hvide Hus.
Men der er faktisk en pervers logik bag,
at en genert person ender i denne stilling.
Det må du forklare.
En genert person søger en stærk person, som kan beskytte dem.
Så langt er jeg med.
Og en stærk karakter nyder ofte det offentlige liv.
Og trives med det.
Og før man ved af det,
er den person, man søgte beskyttelse hos, årsagen til, at man er udsat.
Jacks opfattelse af paradis er en folkemængde.
Valgkampe, pengeindsamlinger, taler. Der vækkes han til live.
Han vil hellere tale til 10.000 personer i rampelyset
end være alene med mig.
Hvad er din opfattelse af paradis?
Jeg kan godt lide mit eget selskab. Og at være alene på landet.
Hvor tager du hen?
En gård, Glen Ora, omkring en time fra Washington.
Maryland.
-Virginia. -Nå ja.
-Goddag, Stuart. -Deres Højhed.
-De spiser. -Ja.
Du godeste.
-Hej, små hvalpe. -Hej. Hvad er dit navn?
Det er Sugar. Og det er hendes hvalpe.
Kom her, lille skat.
-Whisky og Sherry. -Hej.
Kløgtigt at være forsigtig.
Det er et af de store paradokser ved at have en stilling,
hvor jeg må tale med en hel del mennesker,
men inderst inde er jeg gladest sammen med dyr.
Så er vi to.
Jeg tænker altid, min søster havde været, om ikke en bedre,
så en mere naturlig førstedame.
Også min. En født dronning.
Den største af engelske dronninger. I al fald i hendes hoved.
Jeg syntes rigtig godt om hende. Og jeg var parat til at afsky hende.
Men hun charmerede mig.
En kærkommen påmindelse. At folk sjældent er, som de virker.
Så ved jeg ikke, hvad Patrick talte om.
-Patrick? -Plunket.
-Jeg mødte ham i går til Tartuffe. -En restaurant?
Det er et stykke. Et berømt fransk stykke.
Det vidste jeg godt.
-En klassisk tragedie. -Farce.
-Af Pissarro. -Molière.
Pissarro var maler.
Hvornår var du sidst i teatret?
Eller på et galleri? Eller læste en bog?
-Du er en barbar. -Ih, tak.
Hvad med Patrick?
Patrick spiste middag hos Radziwill i sidste uge,
hvor din nye bedste ven, fru Kennedy, også var gæst.
Han ringede i morges for at fortælle om noget af det, han hørte hende sige.
-Hvad sagde hun? -Du må spørge Patrick.
Det virkede lidt barskt. Du ved jo, hvordan den slags kan fordrejes.
Det var sikkert intet.
Bare rolig!
Honnør!
Præsentér våben!
Våben ved skulder!
Våben ved side!
Vend om!
-Patrick. -Deres Majestæt.
Dejligt, at du ville komme.
-Det er ikke så langt. -Lige rundt om hjørnet?
-Ved Wellington Barracks? -Ja.
Rejser du stadig landet tyndt og rekrutterer fra eliteskolerne?
Lige præcis.
Jeg forstår, at du mødte førstedamen ved en middag for nylig.
-Hvem? -Fru Kennedy.
-Det sagde Margaret. -Nå?
Ja.
Hvordan var det?
Behageligt. Begivenhedsløst.
-De ved, hvordan det er hos Radziwill. -Nej.
-Maden er altid god. -Jeg spurgte ikke til maden.
Jeg vil vide, hvad hun sagde.
Patrick, vi voksede op sammen,
og vi har altid haft et ærligt og åbent forhold.
-Ja. -Ja. Så...
Lad os ikke bryde den vane.
Udmærket.
Jeg hørte førstedamen sige...
Jeg bør nævne, at jeg sad flere stole væk.
Jeg hørte måske forkert.
Hun sagde, at hun fandt Buckingham Palace middelmådigt, faldefærdigt og trist.
Som et forsømt provinshotel.
Og at man gik derfra med en følelse af en affældig institution
uden en plads i den moderne verden.
Jaså.
Sagde hun noget om mig?
-Lilibet... -Patrick!
Jeg sad ved den anden ende...
Men ordene, jeg tror, at jeg hørte, var...
...at som statsoverhoved havde vi en midaldrende kvinde...
som var så uinteressant, uintelligent og almindelig,
at landets nye lavere plads i verden ikke var en overraskelse,
men uundgåelig.
Nå...
Vi må have hende på besøg igen snart.
TOPHEMMELIGT TIL STORBRITANNIEN
USA'S EFTERRETNINGSTJENESTE RAPPORTERER I DAG...
KOMITEEN AF KOMMUNISTPARTIET...
Dårligt nyt. Værre end dårligt.
Angående Nkrumahs dæmningsprojekt. Præsident Kennedy har trukket sig.
Hvorfor?
Amerikansk involvering var betinget af, at Ghana brød alle bånd med russerne.
Men Nkrumah var i Moskva i går for at modtage Leninordenen,
den højeste militære udmærkelse. Af Khrusjtjov selv.
-Hvad så nu? -Gid jeg vidste det.
Havde jeg dog bare et es i ærmet.
Som præsident Kennedy havde sin førstedame i Paris?
Hvorfor sender De ikke mig?
Hvorhen?
Til Ghana. På hvad der bliver set som en personlig rejse.
Absolut ikke.
-Det er en dårlig idé. -Hvorfor?
Et kongeligt besøg ville være en kompliment.
En for stor en.
Ghana ville blive udvalgt som en foretrukken nation.
Så risikerer vi at støde Nigeria, Sierra Leone og Tanganyika fra os.
Det kunne måske holde Nkrumah væk fra russerne og inde i Commonwealth.
Men som dronning må De ikke engagere Dem i politik.
Men som Commonwealths overhoved må jeg vel forsvare det?
Deres Majestæt.
Det ville ikke være sikkert. Det ville være en provokation.
Det ville efter min mening være
en betydelig fejlbedømmelse at stige på det fly.
"Turen kan ikke retfærdiggøres fra nogen vinkel.
Det er uetisk og uforsvarligt, at Dronningen tager af sted."
Skal jeg så gøre ingenting?
Du skal ikke spille skak med en snu spekulant som Nkrumah.
-Du er bare kynisk. -Og du er naiv.
Sidst du mødte ham, var Nkrumah bare Nkrumah.
Nu er han Løven af Afrika, som spiller sovjetterne ud mod amerikanerne,
og du som et lam er løvens frokost.
Det er bedst at blive hjemme og være det, du skal være.
-En marionetdukke? -En monark.
-En marionetdukke. -Som du vil.
Det er jo hele meningen. Det vil jeg ikke.
Sir? Hun er her.
Tak.
Skal vi?
Stop.
-Et øjeblik, Deres Majestæt. -Ja.
Journalister.
Rolig nu.
Deres Majestæt, Ghana byder Dem velkommen. Ydmygt.
Ja.
Vi er glade for at være her.
Tilbage!
Klar?
Tak, Deres Majestæt.
Tak.
Du gav ham det billede, han ville have.
Det kommer på forsiden af alle afrikanske aviser,
og gør alle andre afrikanske ledere misundelige.
Så længe det virker.
Adeane her. Stil ham igennem.
Jeg har en sikker linje til Ghana.
Ville han ikke afbryde al kontakt med sovjetterne?
-Åbenbart ikke. -Klar til Dem.
-D'herrer? -Tak.
Tak.
Ud.
Hallo?
Deres Majestæt.
Hr. Premierminister.
Jeg har lige hørt, at et hold internationale ingeniører
er ankommet i Ghana for at arbejde på dæmningen.
Det er da godt nyt, ikke?
Vi opfordrede amerikanerne til at komme igen.
Sovjetiske ingeniører.
Nkrumah har spillet os alle ud mod hinanden.
-Hvad? -Han har narret os.
De er blevet udnyttet.
Som vi frygtede.
Elizabeth. Hvad er der sket?
Godaften, Martin.
Det ville jeg ikke gøre.
Sir?
Hun vil være alene.
Hun siger, at hun tænker.
Deres Majestæt.
Hvad foregår der?
Hvad laver du?
Elizabeth?
Ja, det er oberst Charteris.
Vi har Martin Charteris i røret.
En situation er ved at udvikle sig i Ghana. Hallo?
Hvad laver du, Elizabeth?
Vi forstår vist begge betydningen af dette øjeblik.
Ja. Men forstår vi betingelserne?
De er vist i gang med at forhandle.
-Hvordan? -Få hende ud!
Deres Majestæt?
Åh nej.
Hvad foregår der?
Han har taget hendes hånd.
To, tre, fire.
De danser.
Vor dronning danser.
Med en afrikaner.
Hvad? Var det aftalt?
Var det aftalt?
Helt sikkert ikke aftalt.
Hvad laver de?
Svært at sige.
Det er vist foxtrot.
Foxtrot.
Mine damer og herrer, manden, jeg med stolthed kalder
den 35. præsident af USA,
men med endnu større stolthed kalder jeg ham bror.
John F. Kennedy.
Tak, Bobby.
Hvad vil det sige at være amerikaner i dag?
Velstående, magtfuld, privilegeret.
Bestemt.
Og dog er det også foruroligende.
Jeg ser mig omkring og ser folk splittet som aldrig før.
Som ikke set siden Borgerkrigen.
Der er sket en ændring, et skred
i vores moral og vores intellektuelle styrke.
En skamplet har sænket sig over vores regulatoriske agenturer, og råd,
som begyndte i Washington, breder sig til alle Amerikas hjørner.
For mange af os har mistet retningssansen,
vores vilje og vores fornemmelse for historisk formål.
Det er tid til fornyelse, en ny generation af lederskab,
helende lederskab, men vi kan ikke gøre det alene.
Derfor beder jeg alle jer om at være pionerer i denne fornyelse,
i det helende arbejde, i tilbageerobringen af gode amerikanske værdier:
Frihed, tolerance og ligeberettigelse.
Så kan vi gøre krav på vores position
og pligter som ledere af en i sandhed fri verden.
Gud velsigne alle, og Gud velsigne Amerikas Forenede Stater.
-Tak. -Fantastisk.
I gjorde hele aftenen umagen værd.
D'damer, følg med mig.
Når den britiske kongefamilie besøger en tidligere koloni,
er det normalt ikke en nyhed i USA.
Men når dronning Elizabeth danser med en tidligere...
Hvad er der, skat?
...en hvid monark med en afrikansk leder, ser hele verden med.
Det samme gjorde den ghanesiske leder, præsident Nkrumah.
Nkrumah var benovet over gestussen...
Jeg tager til Glen Ora med børnene i morgen.
Det er ikke weekend endnu.
Det er onsdag. Det er weekend nok til mig.
Opfør dig ikke sådan der.
Tag ikke min værdighed fra mig for så at belære mig.
Jeg ville bare takke dig.
For anden gang i de seneste uger har du været med til
at ændre en betydningsfuld sag i udenrigspolitik.
Og en afrikansk stat, som var på vej ind i kommunisternes arme,
er blevet omvendt og bliver i Vesten.
Hvad har det med mig at gøre?
Triste dronning Tykke Ankler?
Hendes Majestætiske Kedsomhed?
Den Uinteressante Krone?
Åbenbart blot nogle af de ting, du sagde om hende til en middag i London,
som dronning Elizabeth hørte om, og som åbenbart satte skub i hende.
Uden de fornærmelser havde hun ikke trodset kabinettet
og var taget til Ghana
for at få præsident Nkrumah tilbage, men det gjorde hun.
Hun halede en utrolig aftale hjem med en dans.
-Takket være dig. -De er klar til Dem.
Rolig. Du støder ikke på hende på Glen Ora.
Ikke Glen Ora, nej.
Men jeg skal tilbage til London på vej hjem fra Indien og Pakistan.
Så er mit råd, at du bør holde dig fra Buckingham Palace.
-Undskyld. Provinshotellet. -Så let er det ikke.
Hendes søster aftalte frokost, sidst vi var i byen.
Det lyder sjovt.
Tøseslagsmål. Jeg glæder mig til tilbagemeldingen.
Kom, Bobby.
Vi når snart en højde på 7.000 meter, og vi forventer rolige forhold
resten af turen til London.
Deres Majestæt, flere internationale reaktioner på Ghana-turen.
-Positive eller negative? -Overvældende positive.
Et hurtigt kig.
Så...
The New York Times kalder det "snedig strategisk manøvrering".
"Et eksempel på fejlfri politisk vovemod."
Australske aviser er imponerede over indsatsen for Commonwealth,
og The Illustrated London News kalder det "en enestående personlig succes".
Skadefro klæder dig ikke.
Den ghanesiske presse kalder dig en socialist.
Du godeste.
En ting til.
Førstedamen, fru Kennedy.
Hvad med hende?
Hendes kontor har bedt om privat audiens
inden frokosten den 28. marts.
Hvorfor dog?
Det sagde de ikke.
-Hvor er frokosten? -Buckingham Palace.
Så holder vi audiens på Windsor Castle.
Nogle gange kan kun en fæstning gå an.
Windsor Castle.
Kig lige ud!
Hold linjen!
Til højre, march.
Gør plads til Dronningens Garde!
Venstre, højre, venstre...
Goddag, fru Kennedy.
Denne vej.
Venstre, højre, venstre, højre...
Denne vej, fru Kennedy.
Fru Kennedy. Det er denne vej.
Fru Kennedy, Deres Majestæt.
Deres Majestæt. Tak, fordi De ville se mig.
Fru Kennedy.
Sid ned.
Tak.
Skal vi drikke te?
Jeg ville tale privat med Dem inden vores frokost på fredag.
Jeg skylder Dem en undskyldning.
For hvad?
Vi kender vist begge svaret på det spørgsmål.
Tak.
Ved en social lejlighed kort tid efter vores sidste besøg
kom... kom jeg med kommentarer, fjollede kommentarer,
som De vist hørte om.
De behøver ikke gøre det her.
Meldinger om, at De kom med...
...visse udtalelser, nåede mig,
og jeg indrømmer at være blevet momentant overrasket,
da de ikke afspejlede, hvad jeg syntes, var følelsen ved vort møde.
Men i mit job har jeg lært, hvilket De nok også har,
ikke at tage tingene for alvorligt.
Folk siger noget af alle mulige grunde, som fejlciteres eller misforstås, og snart
er de ord blevet til noget helt andet, og alle er vrede eller chokerede.
Jeg ved, De ikke mente det ondt.
Hvorfor skulle De det? Vi kender knap nok hinanden.
Det er stadig utilgiveligt, så jeg kan ikke undskylde, men hvis De lader mig,
vil jeg gerne forklare.
Selvfølgelig.
Sidste gang vi var i London, virkede Jack og jeg nok
til at være i den syvende himmel.
Ja, bestemt.
Verdens mest lovpriste og berømte par.
Sandheden er, at jeg stadig led af en fødselsdepression
efter vores søns fødsel, og Jack havde egne helbredsproblemer.
Det er en underdrivelse at sige, at vi var anspændte.
Så da vi kom til Paris...
Jeg fortæller Dem gerne,
at jeg nød rampelyset der.
Og så i Élyséepalæet...
Jeg er manden, der ledsagede Jacqueline Kennedy til Paris.
Jeg nød det.
...Jack brød sig ikke om, at jeg stjal billedet.
-Bag lukkede døre. -Det tror jeg gerne.
Der var også andre faktorer.
Vores læge.
Dr. Jacobson forsyner os regelmæssigt med sine "cocktails" inden lange rejser.
Vitaminer.
Men også andet indhold.
For at opfriske os eller...
...få os til at falde ned.
Inden den middag havde han givet mig noget.
En lille indsprøjtning.
Jeg havde brug for opmuntring.
Men det fik min mund på gled.
Så hørte jeg, at nogle af de frygtelige udtalelser havde nået Dem...
Det plagede mig noget så grusomt.
Tanken om, at jeg havde rystet nogen, som jeg beundrer så meget...
-Det er sødt af Dem at sige. -Det er sandt.
Den måde, De udfører Deres job og håndterer presset,
de personlige afkald, De har givet,
for ikke at nævne Deres fatning og værdighed.
Som kvinde er det inspirerende.
Og det, De lige gjorde i Ghana.
Det var utroligt.
Det, jeg skulle have sagt, var, at jeg ikke gjorde meget i Ghana.
Jeg steg på et fly og tog af sted.
Den eneste grund til det var, at jeg følte mig værdiløs i forhold til Dem.
Og jeg prøvede at konkurrere.
Om noget, så skylder jeg Dem enorm taknemmelighed.
Men det gjorde jeg ikke.
Jeg sad der bare.
Og jeg lod hende sige sit.
-Og nød din sejr. -Ja.
Hvad vil du så have fra mig? En røffel?
Fortjener jeg det?
-Nej. -Men hun var så knust.
Og skrøbelig og fortabt.
Du gjorde det helt rigtige.
Hun fornærmede dig, os alle, og du er ingen helgen.
-Nej. -Det ved vi.
Der er is i årerne, når det kræves.
Ja.
Jamen gudskelov.
Fortsæt. Op ad bakken.
-Deres Majestæt. -Hvad er der?
De har brug for Dem i huset.
Godt.
-Hvad foregår der? -Aner det ikke.
Noget er sket.
Deres Majestæt.
Der var vild forvirring på stedet.
Folk skreg og lagde sig ned, da man hørte skuddene.
Journalister så præsident Kennedy ligge fladt på sit ansigt på bilsædet.
Mænd og kvinder skreg.
Han så blod på præsidentens hoved.
Det er alt, vi har her i Washington lige nu.
Nu går vi over til Radio Newsreel i London.
Goddag, London. Jeg har lige hørt fra Dallas, at præsidenten stadig er i live,
men i kritisk tilstand.
Han blev åbenbart skudt i hovedet,
og guvernøren af Texas, guvernør Connally, blev skudt i brystet.
Fru Kennedy græd og prøvede at holde sin mands hoved oppe,
da journalisterne nåede bilen, mens den kørte mod hospitalet.
Vicepræsident Lyndon Johnson sad i bilen bag præsidenten.
Blodtransfusioner gives til præsident Kennedy.
Men en af de to præster, som blev tilkaldt,
har givet præsident Kennedy den sidste olie.
Fru Kennedy og fru Connally er rystede, men de sidder ved deres mænds senge.
Han er død.
Sent i går eftermiddag...
Sagde du ikke, hun var ulykkelig?
I ægteskabet?
-Jo. -...ledsagede præsidenten.
-Hendes tøj... -Det er sagen med ulykkelighed.
Det kræver kun, at noget værre sker,
før man indser, at det faktisk var lykke.
Hun har stadig det samme tøj på.
Kunne de ikke have fundet noget andet?
Hun er dækket i sin mands blod.
Jeg tror, det er bevidst.
...inden liget flyttes til hovedstadens rotunde.
Den sidste dag i den første katolske præsidents liv...
Hvor skal du hen?
Lyndon Johnson, taget i ed på Air Force One,
mindre end 100 minutter efter præsident Kennedys officielle død...
Han påbegynder arbejdet som den 36. præsident...
-Deres Majestæt. -Michael.
Alle ved hoffet skal udvise en hel uges sorg.
Og klokken skal ringe i Westminster Abbey.
Ifølge skikken må klokken kun ringe...
Når et medlem af kongefamilien dør. Det ved jeg.
Men jeg ønsker, at den ringer hvert minut i en time
fra kl. 11 til middag.
Javel.
Amerikanerne beder sammen med præsident Johnson om Guds hjælp.
Må vi alle finde lidt lys og håb i de mørke dage, som ligger frem for os.
Kære fru Kennedy
Tekster af: Anna Rask