DÍKY, DALŠÍ
#VSEDMÉMNEBI
Bylo nebylo,
kdysi dávno, za devatero horami a devatero řekami,
ve velmi chladné zemi daleko od Istanbulu,
se jednoho letního dne narodila holčička jménem Leyla.
První živá bytost, kterou Leyla spatřila, byl čáp, který je diplomat.
Spolu se svým otcem čápa následovala
a dlouhou dobu cestovali po celém světě.
Ale až do 20 let Leyla bohužel neměla
svůj vlastní domov a blízké, trvalé přátele.
Nakonec se Leyla rozhodla usadit se v Istanbulu,
nejkrásnějším městě na světě.
Až do rána jsem se učila na zkoušku,
ale tuhle kapelu miluju. Nejsou skvělí?
Ahoj. Já jsem Ömer.
Leyla.
Já vím. Přivedl mě sem Sarp. Abych tě poznal.
- Moc mě těší. - Mě taky.
Tolstoj kdysi řekl: „Všechny velké příběhy začínají dvěma způsoby.
Buď se člověk vydá na cestu,
nebo do města přijde někdo cizí.“
Leyla, nováček v milostných vztazích a cizinec ve městě
strávila deset let v Ömerově moři, které považovala za bezpečné.
Toulala se široko daleko, v kopcích a údolích.
Během této cesty zakořenila i vyrašila.
Ale časem si uvědomila, že ten příběh není zas tak skvělý.
A nakonec to možná ani neřekl Tolstoj.
Stejně je asi jedno, kdo to řekl, ne?
Povídej.
Příběh s nešťastným koncem pokračuje
a Leyla potkává velmi okouzlujícího,
ale pro ni příliš litého dravce.
My dva… Vážně by to nefungovalo?
Konec tohohle filmu jsem viděla hned na začátku.
Není žádná naděje?
Ne.
Leyla se unáhlila.
Leylina největší chyba totiž byla, že se unáhlovala.
Podle mě je nebezpečný.
Visí nad ním velký červený vykřičník.
Už z kilometru hlásá: „Budeš kvůli mně trpět.“
S ním nemám společného nic.
Hned první den jsem věděla, co je zač.
Říká: „Jsem narcista.“
„Moje ego trhá strop.“
„Jsem lstivý. Jsem arogantní.“
Ten vykřičník říká: „Vždycky dostanu, co chci.“
A táhne s sebou spoustu zavazadel.
Třikrát se oženil a rozvedl!
A ti lidé jsou pořád součástí jeho života.
Ten chlap je skutečný sběratel.
Ne, já nechci být jedna z jeho žen.
Zamiloval jsem se do tebe, hned jak jsem tě uviděl.
Chci si tě vzít.
Musíš mě vidět klečet, že jo?
Ne. Ne, Ceme!
Znáš moje úmysly.
Chci si tě vzít.
Chci, abys byla moje žena, abys byla mým domovem.
„Věř mi,“ řekl ten dravec.
„Své drápy používám jen na ty, kdo nám chtějí ublížit.“
Šachmat.
Prohrála jsem to na začátku.
- Rozptyluješ mě. - To je strategie, zlato.
To nemůžeš. V lásce není strategie. Styď se.
Dobře, fajn.
Tyhle dvě figurky si necháme jako památku na dnešek.
Vyber si.
Nech si krále.
Královna může jít kterýmkoli směrem tak daleko, jak chce.
Ale odteď půjdeme všude spolu.
Leyla přemýšlela dál a dál.
A nakonec použila jako kompas svoje srdce.
Protože city Leyle vždycky ukazovaly tím správným směrem.
Ten dravec byl samozřejmě samým štěstím v sedmém nebi.
A Leyla díky němu také.
Létali dál a dál, výš a výš.
Vyletěli tak vysoko,
že když se nad mraky podívali dolů,
neviděli zem pod sebou.
Mám pro tebe překvapení.
- Udělali jste mi velkou radost. - Ahoj.
Leylo, ukaž se mi.
Omlouváme se, že jsme přišli bez ohlášení.
Ne, já jsem vás čekala.
- Pojď sem. - Mami.
- Jak se máš? - Dobře, drahoušku.
Uděláme si spolu malou oslavu.
Pojďte dál.
A tak začaly oslavy, které trvaly čtyřicet dnů a čtyřicet nocí.
Všude vlály barevné vlajky.
Je to moc dobrý.
Ale z nějakého důvodu…
Leyliny bystré oči
viděly jen červené vykřičníky v dáli.
Mami, tati. Šťastný nový rok.
Šťastný nový rok.
Šťastný a zdravý nový rok. Zavoláme si zase zítra.
Ahoj!
Znáš všechny mé přátele?
Ano, máš vážně hodně přátel.
A všichni s tebou mají nějaký příběh.
Počkej, teprve začínáme.
Kolik je tu asi milionů dolarů?
- Až moc. - Moc milionů, kámo.
Je tady půlka turecké ekonomiky.
Průmyslníci, byrokrati, politici, právníci…
Může mít jeden člověk tak elitní přátele? Jsou třída.
Přátelé Cema Murathana vyhrávají 10:0?
- Můžou mi políbit prdel. - Vážně?
- Skvěle se bavím. - Uf!
- Strýčku! - Pojď sem. Pojď.
Cihanku, jak se máš?
- Moc vám to spolu sluší. - Jo? Děkuju.
Můžu tě požádat o laskavost?
Můžeš prosím přestat hýbat rukou? Ten tvůj prsten mě oslepuje.
- No tak. Nech toho. - Vypadá skvěle.
Neviděl jsem tu Defne.
Myslím, že zařizuje tu stavbu v Dubaji.
Zapomněla jsem zavolat Şeyyazovi. Moment.
- Hned jsem tu. - Dobře.
Şeyyazi, šťastný nový rok.
Šťastný nový rok, princezno.
To je škoda, že letos nejsme spolu.
Hanba těm, kdo za to můžou.
Kdo ví, kde teď jsi.
Nejspíš střídáš párty, co?
Ano, zlato. Přesně tak.
Tak já udělám novoroční předsevzetí za tebe.
Nejdřív se opraví díry v tom krunýři.
Tvůj cíl je Evropa a pak Amerika.
Stačí mi ta Evropa.
Ale už nechci další krunýř, další zátěž.
Přesně tak. Mám tě ráda.
- Líbám tě. - Já tebe taky, zlato.
Cem taky pozdravuje.
Šťastný nový rok, zlato.
Chci říct, není ten večírek moc tichý?
Pozvala jsi ho?
Ne, nepozvala. Vlastně jsem zapomněla. Měla jsem?
- Znáš Semu a Adnana? - Ne.
Pojď se mnou.
Dobře.
Nikdo se nebaví.
- Brzy všichni usnou. - Jo, přesně.
Lidi, je tu minimálně pět lidí z Fingiru.
- Sarpe, zapomeň na Fingir. - Hele.
Zlato, mají tu skvělý veganský bufet.
Mysleli na všechno. Je to úžasný.
Muže zajímá jenom jejich žaludek nebo péro.
- Cože? - Cože? Co? Ale je to pravda.
- Nudím se. Půjdu asi za Şeyyazem. - Už jde. Dělejte, že se bavíte.
Leylo!
Zlato. To jídlo je úžasný.
- Super party. - Ochutnalas?
- Řepa byla výborná. - Moc.
Nemůžu věřit, jak jste neupřímný.
Ale vím, co uděláme. Počkejte.
- Jo! - Konečně!
Mně jsou úplně fuk.
Ceme!
Pojď!
Deset!
Ať je můj syn zdravý!
- Devět! - Ať žije můj Doruk!
- Osm! - Štěstí, klid!
Sedm.
Už žádné války!
Šest!
Dům! Nový dům!
- Pět! - Klid a mír!
To už se říkalo!
- Čtyři! - Svobodu!
- Svobodu. - Tři!
No tak, Ceme!
- Dva! - Leylu! Chci Leylu!
Láska, láska!
Ať jsme moc, moc šťastný.
Šťastný nový rok! Jdeme trochu pozdě.
- To nic, vítejte. - Vítej, Beliz.
Gökmen Akaroğlu.
Ahoj. Těší mě.
Soud rozhodl, že žaloba se přijímá
a případ Beliz Temurpová versus Sarp Korkuter
je nesporný rozvod
podle článku 166-3 občanského zákoníku.
- Ahoj. - Ahoj.
Šťastný nový rok. Ahoj. Vítejte.
- Šťastný nový rok. - Šťastný nový rok.
Právě jsem porodila. Zrovna Doruka vytáhli.
Jsem rád, žes ho porodila.
- Děkuju, krásko. - Máš mastnou pusu, Murate.
Chodí se soudcem, který nás rozváděl.
Přestaň koukat do telefonu a třeba někoho taky najdeš.
Chodí se soudcem, co nás rozváděl!
Dobře, netvař se tak. Nemůžu jíst.
Jak to, že nemůžeš jíst, zlato?
Všechno jsi to zhltla.
Všem vám gratuluju. Společně jste zavraždili celý jehně.
- Prosím, Tuane. Dneska to nedělej. - Skvěle.
Promiňte, můžeme dostat další maxiporci kokoreç?
Další?
Nechápu, jak to můžete všechno jíst, lidi.
Ale prosím tě.
Říkám to kvůli tobě, zlatíčko.
Maso je v tuhle dobu nejtěžší na trávení, lidi.
Je ráno, kámo. To je snídaně.
LEYLA: MILUJU VÁS I LETOS!
- Jů. Láska moje. - Jů.
- Mám mastnou ruku. - Já jí odpovím.
ESRA: MY TĚ MILUJEM JEŠTĚ VÍC!
FUNDA: BYLO TO SUPER! ŠŤASTNÝ NOVÝ ROK! MÁME TĚ RÁDI!
SARP: CHODÍ SE SOUDCEM, KTERÝ NÁS ROZVÁDĚL… CO TO SAKRA JE!
LEYLA: HAHAHA
FUNDA: TUAN TAKY POZDRAVUJE!
MURAT: KAMARÁDI CEMA MURATHANA NÁS MILOVALI. ŠŤASTNÝ NOVÝ ROK!
Jé, zlato. Už sis to oblíknul?
Líbí se mi to. Díky moc. Je krásnej.
Jasně. Sluší ti. Užij si ho.
Děkuju.
- Teď je čas na tvůj dárek. - Cože?
Ceme, neblbni.
Nebyla pro mě už ta párty? Už jsem dárek dostala.
Obleč si něco pohodlného. Jdeme ven.
- Cože? Ven? - Ano.
No tak, už skoro svítá. Dělej.
- Aha. Co si mám vzít? - Něco pohodlnějšího.
- Pohodlnýho? - M-hm.
Jdeme za Gece?
Když dvě minuty počkáš, uvidíš.
Cože?
Tys mi koupil koně, Ceme?
Ceme, já ti koupila svetr. Tys mi koupil koně?
Když máme žít na farmě, potřebuješ koně.
Nemůžu tomu uvěřit.
Je tak krásnej.
Nazdar, fešáku.
- A bezpečný. Je poslušný. - Ahoj.
Je to také velký gentleman.
Miláčku můj!
Ale pozor, abychom se s Kuzeyem nepoprali.
Jmenuje se Kuzey? Je moc krásnej.
Jsi tak krásnej, Kuzeyi.
Teď jsi můj kůň?
Ceme, tohle je obrovský a neuvěřitelně drahý dárek.
Já nemám slov.
Mockrát ti děkuju.
- Chceš se projet? - Strašně moc.
Nebudeš mě moct sundat.
Kuzeyi.
Takže ty se jmenuješ Kuzey, jo?
Esro, je strašně milej, poslušnej a chytrej, nebudeš tomu věřit.
I dobře vycvičený.
Ví, že jsem začátečník. Jde na mě opatrně.
Úžasný zvíře.
To je úžasný.
Máš štěstí. Naši kamarádi mají koně.
Teď můžeš taky jezdit na koni.
Jistěže můžeš, lásko. Všechno nejlepší.
Kdy přijdete? Ať nepřijdete pozdě.
Nepřijdeme, neboj.
Cem spí. Počkám, až se vzbudí.
Aha, právě se vzbudil.
Zavěs, zavěs.
Dobré ráno.
Ceme! Dobré ráno.
Tak jo, já teď zavěsím.
Napíšu ti, až vyrazím.
A kdybys něco potřebovala, napiš mi a já to cestou koupím.
Líbám tě.
Pomerančový džus?
Ne, díky. Kam jdeš?
Nejdu sama. Jdeme spolu.
Víš, že měla Esra včera narozeniny. A dneska je má Doruk.
Oddělujeme to a slavíme její narozeniny až další den.
Takže jdeme k Esře.
O tomhle plánu jsem nevěděl.
Ne, vždyť jsem ti to říkala.
- Říkala jsem, že po Novém roce… - Mám jiné plány.
Myslel jsem, že poletíme do Bodrumu.
Dáme si hezký oběd na pláži a pak tam buď zůstaneme, nebo se vrátíme.
Promiň, ale o tvých plánech jsem nevěděla.
Dobře, a co tohle?
Na chvilku se stavíme u tvých kamarádů a pak můžeme jet na letiště.
Ale ne, je moc brzy.
Esra nás čeká až pozdějc odpoledne. Udělá jídlo a tak.
Zítra?
Zítra je schůzka kvůli domu.
Jo?
Je tam problém s výztuží.
Domácí chtěl, abych na ni šla.
Můžu to udělat tak, že…
Promluvím se sousedem Alim, ať tam jde místo mě.
Tak to udělám.
- Kdy se plánuješ nastěhovat? - Kam?
Aha.
Ceme, zlato, v podstatě už v tvým domě bydlím.
Ale jednou se nastěhuješ úplně, ne?
Víš, budeme se brát. Bylo by to tak praktičtější.
Jo, jasně. Vlastně si ten byt držím kvůli…
Možná se bude chtít nastěhovat Funda nebo Sarp.
A mám spoustu věcí, víš? Nevěděl bych, kam to dát.
A smlouva mi končí v září.
Takže do září to můžu na někoho převést.
Až do září se brát nebudeme?
Budeme?
Nedělej si ze mě legraci, Ceme. Uspěcháme to?
Nedělám si legraci.
Myslím to úplně vážně.
Zlato, září, to je jako zítra…
Volal jsi, ty můj Cemo. Šťastný nový rok.
Defne, můžu ti zavolat pak?
Dobře, drahoušku.
Ahoj.
„Ty můj Cemo.“ Tak mu říká už od dětství.
Možná jí říká „ty moje Defno“, když jsou sami.
Nezlob se.
- Co se stalo? - Co je?
Nakonec ho uškrtím.
- Koho? - Tuana?
„Ten džus není organický.“
„V pečivu je lepek.“
„V dortu je cukr.“
Fajn, tak objednáme něco bezlepkového.
Zlato, nejde o lepek.
Vypadá furt šťastně, ale nikdy nemá z ničeho radost.
- Vyvolává v druhých pocit viny. - Zlato.
Jako: „Co bychom měli dnes jíst?“
„Na co bychom se měli dívat?“ „Kde bychom měli dneska být?“
Vždycky je nějaký problém. Vždycky problém. Sakra!
Ale ne.
Lásko.
Víš co? Nebudeme dělat pomerančový džus. Rozmyslel jsem si to.
Co svařit ibišek nebo tak něco?
Je červený. Je to dobrá energie. Že jo?
Protože, víte, včera jsme měli moc cukru.
- Takhle se zbavíme otoku. - M-hm.
- Dává to smysl. - Že?
- Dobře. Jistě. Uděláme to. - Určitě.
- Dobře, zlato. - M-hm.
- Máš nějaký ibišek? - Ano.
Přesto se snaž nemyslet negativně.
- Leylo! - Poddej se, Fundičko.
- Do toho. - Raz, dva, tři!
- Všechno nejlepší, Esro! - No tak, synu, foukej taky.
- Hodně štěstí, zdraví… - Bravo!
To je roztomilý!
- Koukni na mě, udělám fotku. - Taky to vyfotím.
Sarpe, vyfoť nás.
- Fundo. Ty taky. - Fotím.
Otec jednou řekl:
„Vztah je, když dva lidé přijímají vše na tom druhém.“
- Kdo si dá? - Který si dáš?
Není snadné někoho milovat.
- Nakrájím dort. - Dobře. Do toho.
- Říkal, že pro mě má překvapení. - Řekni mi pohádku.
Vážně? Jasně, povím ti pohádku.
Milovat někoho se všemi jeho zkušenostmi, zvyky, dobrými a špatnými věcmi
je jako sedět naproti sobě na houpačce.
Přátelé.
Ach! Vítej.
- Nahoru a dolů, nahoru a dolů. - Děkuju.
- Tohle je tvoje a tohle Doruka. - Drahý kamaráde.
- Vítej, Ömere. - Děkuju.
Nemůžete být jen nahoře. Musíte i dolů.
A pak se odrazíte od země a jdete zase nahoru.
Půjdeme?
Nudíš se, co?
Mám tě hodit?
To by bylo vlastně skvělý. Když už tam skoro jsme.
Brzy ráno je ta schůzka kvůli domu, víš.
Dobře.
Nejsi naštvanej, že ne?
Co se dá dělat.
Dokud se nenastěhuješ, je to, jak to je.
Každý vztah začíná bez pravidel.
Nejdřív nikdo nic neříká o těch béžových vlajkách.
Když si na sebe zvykáte, víc s tím druhým souhlasíte.
Snažíte se mu porozumět.
CEM: POŘÁD TO NESKONČILO?
LEYLA: BOHUŽEL NE…
CEM: JE TAM ALI YÖREOĞLU?
Oběť z tvojí strany, tolerance z mojí.
Na začátku je spousta empatie a sympatie.
LEYLA: ANO, PROČ?
CEM: JEN TAK. JSEM JEN ZVĚDAVÝ
Ale později, jak se vztah vyvíjí,
vám začnou vadit věci, které vám dřív nevadily.
CEM: 14. ÚNORA 2024 – ŘÍM
Hromadí se ve vás věci, které nemůžete říct.
14. ÚNORA – SOUD BAKIRKÖY
Je taky těžké o tom pak mluvit.
Takhle se od sebe lidi vzdalují.
Nebuďme takoví, prosím.
Promluvme si o všem, než se to nahromadí.
Už mluvíme, ne?
Ty mi toho moc neříkáš.
Vždycky to z tebe musím tahat.
To je mi vlastně taky nepříjemný.
Vím, že jsi trochu naštvanej, protože jsme nemohli jet do Říma.
Ale ty to ani neřekneš.
Vždycky to zamluvíš.
Ceme!
Co je?
Už jsme o tom ale mluvili.
Víš, že nerad moc mluvím.
A je těžký to teď změnit.
Ale mám tě moc ráda, Leylo.
Ale Ceme, tohle mě taky trápí. Chci říct…
Velký, drahý dárky… Takový věci nejsou potřeba.
Umím se radovat z maličkostí. To přeci víš.
Ale ne!
Promiňte.
Šťastného Valentýna. Užijte si to.
- Měj se, Sarpe. - Mějte se.
Chce tady bydlet. Čeká, až se odstěhuju.
A na co čekáš?
Vyskoč, hochu. Opatrně.
Moc jsi mi chyběl. Pojď sem.
- Promiň, jdu trochu pozdě. - To vůbec nevadí.
Mockrát děkuju. Díky.
Pojď sem. Pojď.
Nastup.
Vztah je jako plavit se po rozbouřeném moři ve člunu pro dva.
Cesta je vzrušující a zábavná,
ale jak se vzdalujete od břehu, začínáte se bát vln.
A zvlášť když jste v neznámých vodách,
chcete svému společníkovi věřit ještě víc.
- Ahoj! Lásko moje! - Buddy, neskákej na postel.
Běž dolů! Musíš si zvyknout spát sám.
Buddy!
Dobře. Pojď, kluku.
Hodnej kluk. Pojď.
Lásko moje.
Mám tě moc ráda.
Ale co můžeme dělat?
Tohle je jeho dům.
Dobrou noc, kluku.
Pojď sem. Pojď.
Pojď sem.
Pojď.
Ta cesta vás nevyhnutelně změní.
Nebo se vás pokusí změnit partner.
To nechci, aby se stalo.
Pokud je to vzkaz pro mě, nechci, aby ses kvůli mně změnila.
Děkuju.
Já nevím.
Nemyslíš, že to tak je?
Nezačínají se partneři ve vztahu pomalu podobat jeden druhému?
Ne, nechci, abys byla jako já a ztratila svoje vlastní barvy.
Chci tě takovouhle.
Miluju tě takhle.
Takovou, jaká jsi.
Barevnou.
To musím vzít.
- Defne touhle dobou obvykle nevolá. - Jasně, vezmi to.
- Promiň. - To nic.
To je v pohodě.
Defne?
Nějaký problém se smlouvou.
Zastavili stavbu, takže tam Cem musel jet.
- Do Dubaje? - Ano.
- Když je tam Defne? - Ano, dokud tam je.
Podnikají spolu.
Není to normální? To k nám teď patří.
Nejsi naštvaná?
Ne. Vlastně jsem
taky pořád v kontaktu s Ömerem kvůli Buddymu.
Zlato, jsou jako siamský dvojčata. Nejsou jako vy.
- No, Şeyyaz… - Cože? Ale… Co?
Promiňte, že ruším. Jen si vezmu kafe.
- No jo, jasně. - Samozřejmě. Pojď.
Hele, Leylo.
Co budeme dělat s tím případem Nil Katmanoğluové?
Jak to myslíš?
Cem ti to neřekne, ale myslím, že je mu to nepříjemný,
když se teď situace uklidnila.
Mluvila jsi s Cemem?
Vůbec o tom nemluví už od začátku.
Teď s tebou mluví přes Beliz.
Co se děje, Tuane?
Zlato… Necítíte ten průvan? Je mi trochu zima.
Pojď sem. Sedni si sem.
- Ne, tak jsem to nemyslel. - Pojď.
Pořád se otevírají dveře.
Jsou to dveře, lásko. Otevírají se. To je normální. Pojď sem.
- Co jít… - Sedni si sem!
Nil Katmanoğluová pozdravuje.
- Měl jsem to říct nějak jemně? - Cože?
Byla to ta druhá, nebo třetí žena? Pořád si to pletu.
Ty bláho!
- Co kdybychom se podívali na víno? - Dobře. Jdeme.
Co chtěla?
Leylo, nějaký producent chce práva na její knihu.
Na televizní seriál. A chtějí, abych hrál šéfkuchaře.
Očividně si děláš srandu.
Jasně, že jo.
Dělám si srandu.
Nemůžeš se trochu usmát?
Sedíš tu tak ztrápeně.
Vážně volala?
Ano. Chtěla mluvit o Defne.
Podívejme. Donutí tě taky napsat knihu.
Prý má taky co říct.
Řekla: „Defne je velmi nebezpečná žena.“
Stala se i nepřítelkyní Nil, když se brali.
- Nepřítelkyní Nil? - Tuba říkala to samé.
Řekla: „Je toho mezi nimi hodně, co nevíš.“
A myslím, že to tak je.
Leylinko, rychle si znovu projdeme spis.
- Můžeš to vzít? - Jasně.
- Aha! Náš svědek je tady. - Vážně?
- Půjdu za ním. - Skvěle.
Tak se podíváme.
Začnu, jak jsme o tom mluvili.
Překlad titulků: Marek Buchtel