DÍKY, DALŠÍ
#VSEDMÉMNEBI
Bylo nebylo, kdysi dávno, za devatero horami a řekami od Istanbulu,
v jedné chladné zemi se jednoho letního dne
narodila dívka, které dali jméno Leyla.
Jako první viděla Leyla nejdřív diplomatického čápa.
S tatínkem toho čápa sledovala a potom dlouho,
předlouho cestovali po celém světě.
Ale bohužel, Leyla do svých dvaceti
let neměla takový domov, který by mohla nazývat vlastní,
a blízké, stálé přátele.
Nakonec se Leyla rozhodla usadit v Istanbulu,
nejkrásnějším městě na světě.
Včera jsem se celou noc až do rána učila na zkoušku, ale tuhle skupinu miluju,
nejsou skvělí?
Nazdar, já jsem Ömer.
Leyla.
To já vím, přivedl mě Sarp, abychom se seznámili.
-Ahoj. Moc mě těší. -Mě taky.
Tolstoj řekl: "Všechny příběhy začínají dvěma způsoby."
"Buď se jeden vydá na cestu,"
"nebo do města přijede cizinec."
Leyla byla naprostý nováček ve světě romantiky.
Byla v tom městě cizinec a strávila roky v Ömerově moři, o němž věřila,
že je bezpečné.
A cestovala daleko.
Během té cesty zapustila kořeny a byla v rozpuku.
Ale časem si uvědomila, že ten příběh není zase až tak skvělý.
A to podle mě asi ani neřekl Tolstoj.
Každopádně, to je jedno, kdo to řekl.
Teď už jo. Chápeš?
Co bylo dál?
Příběh s nešťastným koncem pokračuje,
Leyle přichází do cesty velmi okouzlující a ve srovnání s ní taky velmi dravý pták.
My dva.
Ty myslíš, že to nepůjde?
Konec toho filmu byl předvídatelný.
Nemáme žádnou naději?
Nemáme.
Leyla byla rozhodná. A to byla největší Leylina chyba,
že byla příliš asertivní.
Představoval pro mě nebezpečí.
Viděla jsem všechny varovné signály, úplně všechny. Jako by mi říkaly:
„Budeš kvůli mně trpět,
ať jsem blízko nebo daleko.“
Odhadla jsem ho hned ten první den.
To mi ty varovné signály hlásily:
„Jsem velký narcis. Moje ego sahá až do oblak.
Jsem mazaný. Jsem arogantní. Vždycky jsem byl zvyklý dostat to,
nač jsem ukázal.“
Je neuvěřitelně problematický. Navíc třikrát ženatý a rozvedený.
A ty ženy jsou stále v jeho životě.
Všechny jsou součástí jeho života.
On je skutečný sběratel.
Ne, já nechci být jednou z jeho žen. Z jeho mnoha žen.
Já…
se do tebe hned…
zamiloval.
Chci si tě vzít za ženu.
Ty mě prostě chceš vidět klečet, že jo?
To ne. To nechci. To ne. Ne, Ceme.
Moje záměry znáš.
Chtěl bych si tě vzít.
Buď mojí ženou, buď mým domovem.
"Důvěřuj mi," řekl dravec.
"Já své ostré drápy používám na ty, kdo by nám chtěli ublížit."
Šach mat.
Prohrála jsem ještě dřív, než jsem začala. Protože mě rozptyluješ.
To je moje strategie.
To nemůžeš dělat. V lásce žádné strategie nejsou. Hanba ti.
Dobrá, tak jinak.
Nechme si tyhle dvě figurky jako suvenýr ze dneška.
Jednu si vyber.
Nechávám ti krále. Královna může jak daleko
chce a kterýmkoliv směrem.
Ale od této chvíle, budeme všude chodit společně.
Leyla se nad tím zamyslela. Rozmýšlela dlouho.
A nakonec vložila svůj kompas do srdce.
Protože intuice vedla Leylu vždycky tím správným směrem.
Dravec se vznášel štěstím v oblacích.
A do těch oblak vynesl i Leylu. Letěli spolu dál a dál a výš a výš.
Vyletěli tak vysoko na oblohu,
že když se zadívali přes mraky dolů,
tak už ani neviděli zem pod sebou.
Mám pro tebe překvapení.
Udělali jste mi takovou radost.
Dobrý den.
Leylo, tak se mi ukaž.
Omlouvám se, že jsme přišli bez ohlášení.
Ale ne, já vás očekávala.
Ahoj mami. Jak se máš?
Dobře, zlato.
Uděláme si oslavu na vaši počest. Tak pojďte dál.
Oslava, trvající čtyřicet dní a
čtyřicet nocí započala.
Všude plápolaly pestrobarevné fáborky.
Děkuji.
Ale z nějakého důvodu…
Leyliny bystré oči…
se soustředily jen na ty rudé, značící nebezpečí v dáli.
Ahoj, maminko, tatínku. Šťastný Nový rok!
Šťastný Nový rok.
-A plodný. -Šťastný Nový rok.
Všechno nejlepší do nového roku. Zítra se vám ozveme.
Pa pá.
Jak se ti líbí mí přátelé?
Musím uznat, že jich máš opravdu spoustu.
A každý z nich má nějakou historku.
Jen počkej, teprv začínáme.
-Kolik může být v téhle místnosti milionů? -Oh, ohooo.
Moc milionů dolarů.
Je tady půlka turecké ekonomiky.
Průmyslníci, byrokrati, politici, právníci.
Může mít člověk přátele jen z řad elit? Všichni jsou vybraní.
Cemovi kámoši zaskórovali 10:0?
-Ať mi políbí prdel. -Jo.
Lásko.
A už je to tady.
Bože.
-Jé, ahoj, strýčku! -Pojď sem, drahoušku. Pojď sem.
-Cihane, zlato, jak je? -Drahá.
-Moc vám to spolu sluší. -Jé. Děkujem.
Leylo, zlatíčko, uděláš mi laskavost? Nehýbej rukou.
Protože z toho tvého prstenu mě bolí oči.
Ale no tak, strýčku. Jdi ty.
-Moc ti sluší. -Defne tady nikde nevidím.
Ano, myslím, že odjela dohlížet na stavbu v Dubaji.
Hmm.
Nezavolala jsem Şeyyazovi. Moment. Hned se vrátím.
Jistě.
Şeyyazi, šťastný Nový rok.
Šťastný Nový rok, princezno.
Ach jo, zase neslavíme spolu.
Hanba těm za to zodpovědným.
Kdoví, kde se teď veselíš. Trsáš na nějakém večírku, že jo?
Uhádlas. Přesně tak.
Tak v tom případě ti teď nastavuju novoroční předsevzetí.
Nejdřív si zacelíš ty díry ve zbroji. Cílem je Evropa a pak Amerika.
Evropu jako cíl beru.
Ale zbrojit odmítám. Závaží už bylo dost.
Uf, pánbůh s tebou. Jsi moje zlatíčko. Posílám ti pusu.
Já tobě taky, zlato.
Jo a Cem tě taky moc zdraví.
Šťastný Nový rok. Všechno nej.
Poslouchej,
není na téhle party až moc ticho?
Ty jsi ho pozvala?
Ne, nepozvala, ale spíš jsem zapomněla. Měla jsem?
Už se znáš Semou a Adnanem?
Ještě ne.
Pojď se mnou.
To jistě.
Ach jo, nikdo se nebaví. Všichni určitě brzy usnou.
No vždyť, o to mi jde.
Támhle je minimálně pět lidí z online seznamky.
-Ale no tak. -Sarpe, ať tě to ani nenapadne.
Hele, koukni.
Lásko, ten veganský bufet je naprosto báječný.
Mysleli na všechno. Je to skvělé.
Ke štěstí stačí plný břich a prázdné koule.
Co?
Ne? Co? A ne snad?
Já se tak nudím. Asi hned vyrazím za Şeyyazem.
-Nikdo nikam nejde. -Bacha, Leyla. Bavte se.
Juchů.
-Leylo drahouši. -Zlato naše. Fakt super večírek, Leylo.
To jídlo je výborné, že?
Já taky. Úplně to miluju.
Moc.
Nemůžu ani uvěřit, jací jste lháři.
Ale já vím, co udělám. Vydržte.
Mohla bych vás o něco požádat?
-No hurá! -Konečně!
Jo, to mi tu chybělo.
Ceme!
Oh!
Deset!
Zdravého syna!
-Devět! -Devět!
-Dlouhý život Dorukovi! -Osm!
Štěstí a mír!
-Sedum! -Už žádné války!
-Šest! -Šest!
Nový dům!
Pět!
Mír a pokoj!
-Čtyři! -Čtyři!
-Svobodu! -Svobodu!
Tři!
Honem, Ceme!
-Leylu, já chci Leylu. -Dva!
Jo! Jo! Jo!
Ať jsme jen šťastní. Napořád.
Šťastný Nový rok. Jdeme trochu pozdě.
-V pořádku. Vítejte. -Ah, Beliz, vítejte.
Gökmen Akaroğlu.
-Těší mě. -Rád tě poznávám.
Je rozhodnuto.
Žaloba se přijímá.
Případ Beliz Temürová versus Sarp Korkuter je prohlášen za rozvod dle článku
1663 občanského zákoníku.
Dobrý večer.
-Dobrý večer. -Šťastný Nový rok. Vítejte.
-Šťastný Nový rok. -Šťastný Nový rok.
Hmm. Teď jsem porodila. Teď mi předali Doruka.
-Lásko, jsi báječná. Děkuju ti, krásko. -Ah. Bože můj.
Oh. Máš mastnou pusu, Murate.
Chodí se soudcem, co nás rozvedl.
Když přestaneš čumět do toho telefonu, třeba si taky někoho najdeš.
Chodí se soudcem, co nás rozvedl.
Nedívej se na mě tak, snad můžu jíst.
A co nemůžeš jíst? Vždyť si dáváš pěkně do nosu.
Všem vám gratuluju. Zmasakrovali jste celé jehně.
Ale, prosím tě, Tuane.
-Je to tak. -Dnes v noci to nedělej.
Promiňte, můžeme dostat ještě jeden a půl kokoreç?
Ještě?
Lidi, já vás nechápu, jak to můžete jíst.
Ach. Přestaň.
Miláčku, říkám to pro vaše dobro.
Protože maso je v tuhle hodinu to nejhůř stravidelné jídlo.
Je ráno. To je snídaně.
Jé, podívej se, lásko.
Jé.
-Mám mastnou ruku. -Já jí napíšu.
Tak jo.
A MY TEBE JEŠTĚ VÍC!
VŠECHNO BYLO ÚŽASNÉ! ŠŤASTNÝ NOVÝ ROK! ZBOŽŇUJEME TĚ!
CHODÍ SE SOUDCEM, CO NÁS ROZVEDL… FUJ!!
TUAN TĚ TAKY ZDRAVÍ!
KÁMOŠI CEMA MURATHANA NÁS MILOVALI ŠŤASTNÝ NOVÝ ROK!
Zlato, ty už ho máš na sobě?
Oh.
-Líbí se mi. Moc ti děkuju, je krásný. -Za nic, moc ti sluší.
Ať se ti dobře nosí.
Díky.
Teď je čas na tvůj dárek.
Co?
Ceme, prosím, neblázni. Nebyla ta párty stejně pro mě?
Já už dárek dostala.
Honem si obleč něco pohodlného. Jedem.
-Cože? My jedeme ven? -Ano.
Honem, už skoro svítá. Pospěš si.
Ah. A jak se mám obléknout?
Nějak pohodlně.
Pohodlně?
Ehm.
Jedeme se podívat za Gece?
Počkej dvě minuty a uvidíš.
Co?
Tys mi koupil koně, Ceme?
Já ti koupila svetr, Ceme. A ty jsi mi pořídil koně?
Musíš ho mít, jestli budeme žít na farmě.
Neuvěřitelné.
Ten je ale nádherný. Ahoj, krasavečku.
-A je taky spolehlivý. Poddajný. -Vítám tě.
Taky je to velký gentleman.
Ale jdi ty. Lásko moje.
Jen pozor, ať se s Kuzeyem nepopereme.
Jmenuje se Kuzey? Bože, to je krásné.
Proboha, ty jsi tak nádherný kůň, Kuzeyi.
Ty jsi teď můj kůň, je to možné?
Ceme, tohle je opravdu velký a velmi nákladný dárek. Nevím, co na to říct.
Moc ti děkuju.
Chceš se projet?
Strašně moc.
Budeš mít problém mě z něj sundat.
Kuzeyi.
Kuzey jsi, no ano…
Víš, Esro, jak je sladký,
tak je i poddajný a velmi chytrý,
tomu bys ani nevěřila.
A jak je vycvičený. Ví, že jsem začátečník.
Je na mě hodný. Je to úžasné zvíře.
Perfektní. Ty máš štěstí. Naši kamarádi mají koně. Teď na něm můžeš taky jezdit.
Jistě.
To víš, že můžeš jezdit, zlatíčko. Všechno nejlepší.
V kolik přijdete? Ať tu nejste pozdě.
Nepřijdeme pozdě, neboj se. Cem spí. Jen se probudí.
Aha, už je vzhůru.
-Zavěs. Zavěs, zavěs, zavěs. -Dobré ráno.
Dobré ráno.
Ceme! Dobré ráno.
Fajn. Tak já už budu končit. Zavěšuju.
Až budeme vycházet, napíšu ti. A jestli něco potřebuješ,
mohla bych to cestou koupit, dej vědět.
Čaute.
Pomerančový džus?
Děkuju. Nedám si. Kam že to jdeš?
Počkej, já nejdu sama. My tam jdeme spolu.
Včera měla narozeniny Esra. A dneska má narozeniny Doruk.
Neslavíme to během silvestrovského mumraje, ale až ten další den.
Takže jdeme k Esře.
O tom jsem nic nevěděl.
Ale ano. Já jsem ti to říkala.
-Říkala jsem, že oslava je na Nový rok. -Měl jsem s tebou jiné plány.
Chtěl jsem letět na oběd do Bodrumu.
A pak bychom se rozhodli, jestli zůstat,
nebo se vrátit domů.
Promiň, ale o tomhle jsem zas nevěděla já.
Dobře. Uděláme to jinak.
Zastavíme se u tvých přátel a pak odjedeme na letiště, platí?
Na návštěvu je moc brzy. Esra nás čeká pozdě odpoledne.
Má nachystané jídlo a tak.
Zítra?
To taky ne.
Zítra máme domovní schůzi.
Hm.
Je tam nějaký problém s montáží.
Domovník chtěl, abych se zúčastnila.
No tak, co se dá dělat.
Řeknu Alimu, aby šel za mně.
Zavolám mu.
Kdy se plánuješ přestěhovat?
A kam?
Aha. Poslyš, Ceme, miláčku,
stejně už žiju u tebe.
Hodláš se jednoho dne přestěhovat úplně?
Bereme se. A takhle to bude praktičtější.
Jistě. Já si stejně… stejně si ten byt nechávám,
protože se Funda možná bude chtít nastěhovat, nebo Sarp.
A víš, že mám hodně věcí. Nevím, kam bych je všechny dala.
A smlouva mi končí až v září. Takže do té doby ji nemůžu na nikoho přepsat.
Takže my se do září nevezmem?
My se vezmeme?
Nevtipkuj, Ceme, já to nechci uspěchat.
Já nevtipkuju.
Myslím to vážně.
Miláčku, ale září je… jako zítra. Chápeš?
Volal jsi mi, ty můj Cemo. Šťastný Nový rok.
Defne, drahoušku, zavolám ti.
Dobře, dobře, drahý. Zatím pa.
Ty můj Cemo. Tak mu totiž říká už od dětství.
Ty můj Cemo.
Možná jí, když jsou sami, říká ty moje Defno.
Hned se neurážej.
Ježíši…
Copak je?
-Co je? -Věřte mi, že ho nakonec určitě uškrtím.
Koho?
Jako Tuana?
Bože můj. Pánovi nejde pod fousy, že džus není dost organický,
pečivo má v sobě lepek a dort bílý cukr.
Klid, zlato, objednáme něco bez lepku.
Počkej, tohle není vůbec o lepku. Na venek se tváří šťastně, ale ve skutečnosti
šťastný není. A vždycky je to vina někoho jiného.
Miláčku…
Ať už něco jíme nebo se koukáme na televizi nebo s kým trávíme večer,
vždycky se u něj vyskytne nějaký problém, sakra!
Do háje.
Lásko…
Promiň, ale řekl bych, že si ten pomerančový džus nedáme.
Rozmyslel jsem si to.
Nesvaříme si ibišek nebo něco?
-Je rudý, dobrý, dodá energii. -Hmmm.
No, včera jsme měli spoustu bílého cukru. Tak abychom se zbavili nadýmání.
-To by přišlo vhod. -Rozumím.
To dává smysl.
Že jo?
-Jasně. -Že jo? Samozřejmě, to je rozumné.
-Stopro. -Výborně. Dobře, lásko.
Máš ibišek?
Mám.
Ale určitě nemysli na nic negativního.
Nech to prostě plynout.
Honem.
-Jedna, dva, tři! -Hodně štěstí, zdraví!
Taky to honem sfoukni.
-Hodně štěstí, zdraví… -Honem. Bravo!
Sarpe, vyfoť nás všechny. A ty, Fundo, ty taky.
Už vás fotím!
Sýr.
Vztah je, když dva lidé souhlasí, že si navzájem ukážou všechny své stránky.
Kdo chce? Kdo si dá? Kdo si dá? Dáš si? Aspoň kousek…
Který z nich chceš?
-Není jednoduché někoho milovat. -Kdo z vás nemá lžičku?
-Ty máš? A ještě někdo? -Prosím, kdo bude chtít přidat,
ukrojím mu další. Chceš ten druhý?
-Přišel, že má pro mě překvapení. -Pověz mi pohádku, pohádku.
-Jé, to je můj synáček. -Aaa! Opravdu ji chceš slyšet?
To víš, že ti ji povím. Milovat toho druhého s jeho zkušenostmi,
zvyky a morálními zásadami, je jako sedět naproti sobě na houpačce.
Pojď ke mně. Ááá. My si jdeme poslechnout pohádku.
Parto.
Jé.
A… Vítej u nás.
-Pojď dál. -Jednou jste dole, jednou nahoře.
-Děkuju. -To je pro tebe.
-Děkuju. -Pro tebe a pro Doruka.
Zlato, děkuju. Ukaž.
Vítej, Ömere.
-Dáš si s námi dort. -Děkuju.
Kam jsem dala ty talíře, nevíte?
Nemůžete zůstat nahoře. Musíte i dolů. Pak se zase odrazíte od země a stoupáte.
Můžeme už jít?
Nudíš se tady, viď?
Vezu tě k tobě domů?
To by vlastně bylo super. Už jsme stejně tady kousek.
Jak jsem říkala, zítra ráno máme tu domovní schůzi.
Dobře.
Nevadí ti to, že ne?
Co nadělám?
Dokud se nenastěhuješ, bude to takhle.
Každý vztah začíná bez pravidel.
Na ty béžové fáborky nejdřív nikdo nic neříká.
Víc s tím druhým souhlasíte. Snažíte se je chápat.
JEŠTĚ TO NESKONČILO?
NE, BOHUŽEL…
Oběť od tebe, tolerance ode mě.
Empatie, soucit, na začátku o ně není nouze.
JEN TAK, JEN SE PTÁM
Jak vztah pokračuje, věci, které vám nejdřív nevadily,
vám začínají dělat těžkou hlavu.
Nevyřčené věci se ve vás začínají hromadit a růst.
Taky je těžké mluvit o minulosti. Takhle se spousta párů odcizila.
Nebuďme takoví, prosím.
Mluvme spolu o všem, než to naroste.
Ale už přece mluvíme. Nemluvíme?
Ty mi vlastně nic moc neříkáš. To já tě pořád vyslýchám.
Víš, že je mi to vlastně docela nepříjemné?
Já vím, mrzí tě, že jsme nemohli jet do Říma.
Tolik ses tam těšil.
Ale ani to neřekneš nahlas. Vždycky všechno přejdeš.
Ceme. Ceme!
Hmm?
Ale o tom jsme mluvili.
Víš, že mluvení nemám rád.
Teď už se těžko změním.
Ale tebe moc miluju, Leylo.
Ale, Ceme, zkus pochopit, že mě to fakt trápí.
Velké, nákladné dárky přece nejsou vůbec třeba.
Já dokážu být šťastná s tím nejmenším. To víš.
Pardon. Pardon.
Šťastného Valentýna přeju. Užijte si to.
Měj sej, Sarpe.
Nazdárek.
Chtěl by tady bydlet. Čeká, až se odstěhuju.
Na co čekáš ty?
Opatrně.
Ááá.
Tolik jsi mi scházel, hochu. Pojď honem ke mně.
Omlouvám se, jdu trochu pozdě.
To je v pořádku. Moc ti za Badiho děkuju.
Pojď honem. Pojď.
Nastupovat.
Vztah je jako vyplout na rozbouřené moře v loďce jen pro dva.
Cesta je to vzrušující, příjemná, nicméně jak se vzdaluje pobřeží,
bojíte se vln.
A zvlášť v neznámých vodách, to chcete svému druhovi důvěřovat.
Ahoj, lásko.
Badi, to ne. Žádné lezení do postele, no tak. Dolů. Zvykneš si spát sám.
Honem.
Dobře, pojď, hochu. Hodný kluk. Pojď, zlato. Půjdeš vedle.
Lásko.
Mám tě moc ráda.
Ale co nadělám?
Je to jeho dům.
Dobrou noc, hochu.
Pojď sem. Pojď.
Pššt.
Ta cesta vás nevyhnutelně změní.
Nebo se vás pokusí změnit váš druh. Ne tak nahlas, prosím. Ššš.
Já nechci, aby se to stalo.
Jestli to má být na mě, nechci, aby ses měnila.
Moc děkuju.
Já ti nevím.
Nemyslíš, že to tak je?
Nezačnou se partneři ve vztahu, čím jsou déle spolu,
jeden druhému podobat?
Nechci, abys byla jako já a ztratila
svoje pestré barvy.
Chci tě mít takovou.
Takovou tě miluju.
Takovou jaká jsi.
Barevnou.
Tohle musím vzít.
Defne mi v tuhle dobu mi nevolává.
Jasně, vezmi to.
Promiň.
V pořádku.
Defne?
Je tam nějaký problém se smlouvou. Pozastavili stavbu. Cem tam musel odjet
-taky. -Do Dubaje?
Jistě.
Defne je tam taky?
Ano, je tam taky. Pracují spolu. Je to úplně normální, ne?
Bude součástí našeho života.
A tobě to nevadí?
Ne. Já jsem vlastně kvůli Badimu taky pořád v kontaktu s Ömerem, no tak co?
Zlato, oni jsou pořád jak přilepení, vy to máte jinak.
-Ššš. Ššš. Ššš. -No, vlastně…
Vlastně co?
Ticho.
-Promiňte, že vyrušuju. Jen si vezmu kávu. -Ale jistě, jistě. Prosím.
Ano, samozřejmě. Pojď, zlato.
-Poslyš, Leylo? -Hm?
Co ten případ Tuğba Tepelioğluová?
Nechápu, jak to myslíš.
Cem ti to neřekl, ale asi mu to vadí. Především teď,
když se situace trochu uklidnila.
Už jsi s Cemem mluvila?
Vlastně o tom mlčí od začátku.
Teď k tobě promlouvá skrze Beliz.
Co je, Tuane?
Lásko, necítíš ten průvan? Je mi trochu zima.
-Já si s tebou vyměním místo, jo? -Ne, ne, tak jsem to nemyslel.
Pojď sem.
Ty dveře se pořád otevírají a zavírají. Proto.
Dveře se otevírají a zavírají. To je normální. Pojď si sednout sem.
-Nepůjdeme k jinému stolu? -Pojď sem.
Nil Katmanoğluová tě zdraví.
Sakra.
Měl jsem to říct jemněji?
Co?
To byla jeho druhá nebo třetí žena? Hrozně se mi pletou.
No nazdar.
Nepůjdeme vybrat nějaké víno?
Tak pojď.
Dělej.
Nevíš, co chce?
Leylo, jeden známý producent chce koupit práva na její knihu.
Natočí podle toho seriál. Já mám hrát šéfkuchaře.
Děláš si srandu, to poznám.
Jenom si mě dobíráš.
Jasně. Dělám si psinu.
Nemohla by ses u toho aspoň trochu usmívat? To byl vtip. Hm?
Vážně ti volala?
Ano. Chtěla mluvit především o Defne.
Hm. Podívejme, ta tě donutí napsat knihu.
Říkala, že má taky co vyprávět. Že Defne je velmi nebezpečná žena.
Byla k Nil nepřátelská, když se měla vdát za Cema.
K Nil taky?
A Tuba přece říkala to samé.
Prý toho hodně o ní a Cemovi nevíš. A já si to myslím taky.
Tak, Leylo, projdeme si ten případ ještě jednou.
Můžeš to prosím podržet?
Ah, náš svědek přišel.
-Takže přišel? -Já mu půjdu naproti.
Super.
Já začnu tak, jak jsme se na tom domluvili.