‫תסתכלי לי בעיניים. תתרכזי בנשימות שלך.‬
‫כן. לשאוף, לנשוף.‬ ‫אל תדאגי, נביא אותך לשם בזמן.‬
‫יופי. זהו זה. כן.‬
‫אפשר לנסוע מהר יותר?‬ ‫בבקשה, אסור לי לפספס את השימוע.‬
‫זה יום חשוב מאוד. בבקשה.‬
‫בסדר. אני יודע, ליילה. תירגעי.‬
‫פשוט תירגעי. הכול בסדר.‬
‫- תודה, נקסט -‬
‫- #משבצת_הידידות -‬
‫בוא. לאט-לאט.‬
‫בסדר.‬
‫- סכנה -‬
‫בוא.‬
‫לאט-לאט.‬
‫תישאר כאן בסוף השבוע,‬ ‫ואבוא לאסוף אותך ביום שני, בסדר?‬
‫השוער במתח. מסי מתקרב.‬
‫בוא, מסי. בוא. הוא כאן.‬
‫מסי בועט, והכדור נכנס! גול!‬
‫סארפ? מה אתה עושה כאן?‬
‫משגיח על דורוק.‬
‫מסי שוב בועט.‬
‫ועכשיו הוא בועט עוד פעם.‬
‫מסי. מסי מתקדם עם הכדור.‬
‫עוד פעם.‬
‫עומר?‬
‫ליילה.‬
‫אני ראיתי אותך ראשון.‬
‫עכשיו אתה תהיה השוער.‬ ‫-על מה אתה מדבר?‬
‫נו, באמת…‬
‫עומר?‬
‫הבאתי את באדי.‬
‫עומר?‬
‫באדי. בוא.‬
‫זו בדיחה?‬ ‫-בוא, חמוד.‬
‫באדי!‬
‫בוא הנה. בוא, חבר שלי.‬
‫בוא, חמוד. בוא.‬
‫ליילה, תיכנסי.‬
‫תתביישי לך.‬
‫מה עשיתי?‬
‫"לחלוק כל שמחה‬
‫"כל צרה, כל צער‬
‫"וללכת כל החיים‬
‫"יחד, יד ביד‬
‫"הלוואי שדמעה לעולם לא תרטיב את עינייך‬
‫"המחייכות בחום‬
‫"גם אם דרכינו ייפרדו‬
‫"ידידתנו"‬
‫ליילה.‬
‫הם רק הקולגות שלך.‬
‫בוקר טוב, באדי.‬
‫- ליילה: בוקר טוב, חבר'ה.‬ ‫כבר אכלתם ארוחת בוקר? -‬
‫את רוצה ללכת?‬
‫אתה רוצה?‬
‫לא, מכאן. בוא נלך.‬
‫- בליז: בוקר טוב.‬ ‫אני הולכת להורים שלי, ולסארפ יש עבודה. -‬
‫לך תביא.‬
‫- פונדה -‬
‫סארפ שוב הבריז ישר.‬
‫ולנו כבר יש תוכניות הבוקר.‬
‫כן. זוכרת את אברו, חברת ילדות שלי?‬ ‫-כן.‬
‫בעלה וטואן קבעו להיפגש.‬ ‫אנחנו עושים פיקניק ביער.‬
‫נשיקות, ליילה.‬
‫נשיקות בחזרה.‬
‫אולי תצטרפי אלינו, מותק?‬
‫לא, עדיף שלא אבוא.‬
‫אבל אולי ניפגש מחר, כן?‬
‫בסדר. תשמרי על עצמך.‬ ‫-בסדר.‬
‫אנחנו הולכים לעומר.‬
‫מה הקטע? למה אתם הולכים לעומר כל יום?‬
‫את יודעת, משעמם לו. נשחק רמיקוב.‬
‫נו, באמת!‬
‫כולם שכחו שהוא ביצע פשע?‬
‫מתברר שצריך לבדר את הוד מעלתו.‬
‫"לחלוק כל שמחה‬
‫"כל צרה, כל צער"‬
‫תפסיק. אני ארביץ לך!‬ ‫-שנייה. תני לי לשאול משהו.‬
‫ליילה, באמת חלמת‬ ‫שאנחנו פוצחים בריקוד לצלילי השיר הזה?‬
‫איך אני מתחרטת שסיפרתי לך את זה!‬
‫ליילוש, מה רצית שנעשה?‬ ‫נבעט בו כשהוא על הקרשים?‬
‫כן, חבל שלא בעטתם בו!‬
‫אולי ככה הוא היה מתאפס על עצמו.‬
‫בחייך, ליילוש!‬ ‫-בסדר, די. היא צודקת.‬
‫אני נשבעת לכם, זה מעצבן אותי. באמת.‬ ‫רק יום אחד!‬
‫רציתי שהוא יסבול רק ליום אחד, אבל לא.‬
‫עומר, עובדים בחברה‬ ‫מקבלים רק שלושה ימי אבל.‬
‫אתה בחופש כבר שלושה שבועות.‬
‫אבל, מר אהמט, הנסיבות שלי באמת חריגות.‬
‫אני מבקש רק חודש. חודש אחד.‬
‫כולם חוו פרידה בחיים שלהם,‬ ‫ואף אחד לא מתנהג ככה.‬
‫אתה לא יכול להגיד את זה.‬
‫קשה לי להאמין שאתה מכיר מישהו‬ ‫שננטש בחתונה וחטף הלם כמוני.‬
‫קח את עצמך בידיים.‬
‫קום ותעשה את העבודה שלך. אתה גבר חזק.‬
‫אתה צודק.‬
‫אני ממש מנסה.‬
‫לפחות תלך למשרד באיסטנבול.‬
‫תטפל בעניינים שם.‬
‫אני יכול לעבוד מהבית במשך חודש. בבקשה.‬
‫הרופא אמר, "אל תיתן לשום דבר‬ ‫להלחיץ אותך במשך חודש".‬
‫תקשיב, אני באמת במצב נפשי קשה.‬
‫אני מנתקת עכשיו. תשמרו על עצמכם.‬
‫תודיעי לי אם תסיימו מוקדם, בסדר?‬ ‫-בסדר, מותק. ביי.‬
‫באדי.‬
‫קודם כול, אני רוצה לומר‬ ‫שיש לי חברים נהדרים. בייחוד אתה.‬
‫לא ניתן לאף אחד להכניס רעיונות‬ ‫לתת-המודע שלנו, אתה שומע?‬
‫בסדר, נשים מוזיקה.‬
‫הרמקולים מחוברים.‬
‫ואנחנו רוקדים, באדוש. בוא.‬
‫קדימה!‬
‫תנענע את הזנב!‬
‫הנה אתה, ארקאן. קח.‬
‫המכונית שלך כאן, עלי.‬ ‫-בסדר.‬
‫תקשיב, ארקאן,‬
‫אכפת לך לפתוח את החלונות לפעמים,‬ ‫שייכנס אוויר?‬
‫אין בעיה. אל תדאג.‬ ‫-תודה.‬
‫בת כמה הילדה הזאת?‬ ‫-היא לא ילדה. היא אישה צעירה.‬
‫זו ליילה. היא עורכת דין. ליילה טיילן.‬ ‫-מה אתה אומר.‬
‫פגשתי את ארוסה לפני כמה ימים.‬ ‫הוא איש עסקים מצליח מאוד.‬
‫טוב. אני מקווה שיש לו סבלנות.‬
‫למה? בעיניי היא שרה יפה.‬ ‫-כן, אבל המוזיקה חזקה מדי.‬
‫- ג'ם: את בבית? אפשר לבוא? -‬
‫- ליילה: בטח… -‬
‫כבר היית מחוץ לדלת?‬
‫בוקר טוב. שלום.‬
‫שלום. תודה, מר ארקאן.‬ ‫-תיכנס.‬
‫שיהיה לך יום נעים.‬ ‫-תודה.‬
‫עמדתי להתקשר אליך,‬ ‫אבל חשבתי לחכות עד הצהריים.‬
‫אתה יודע, למקרה שאתה עם דפנה.‬
‫כן, הייתי איתה.‬
‫תיכנס.‬
‫מה שלומה?‬
‫לא משהו. קשה לה להתמודד.‬
‫מסכנה.‬
‫היא נסערת מאוד.‬
‫אפשר להבין.‬
‫אני מתארת לעצמי.‬
‫להכין לך קפה? רוצה לשבת?‬ ‫-אני לא יכול להישאר.‬
‫למה?‬ ‫-אני צריך לקחת את דפנה ללונדון.‬
‫עדיף שהיא תהיה עם אימא שלי בזמן הקרוב.‬
‫שייאז אמר שאולי הם ייסעו.‬
‫פייאז לא בא.‬
‫למה?‬ ‫-דפנה רוצה לנסוע לבד.‬
‫אל תעזוב אותי.‬
‫לעולם לא. לעולם לא אעזוב אותך, יקירתי.‬
‫היא רוצה לנסוע איתך.‬
‫אני מבינה.‬
‫אבל לא רציתי לעזוב בלי לתת לך נשיקה.‬
‫אני אתקשר אלייך.‬
‫בסדר.‬
‫נסיעה טובה.‬ ‫-תודה.‬
‫ואו, שף. מתי הם יהיו מוכנים?‬ ‫-בעוד רבע שעה.‬
‫יופי.‬
‫מה שלומך?‬
‫אני מרגיש כמו פרלין ששכחו אותו במקרר.‬
‫אולי נצא החוצה ונתאוורר קצת?‬
‫זה יעזור לך להרגיש טוב יותר.‬
‫מה דעתך?‬
‫בוא.‬ ‫-בסדר.‬
‫היא לא דיברה איתי כשהיא חזרה מבית החולים.‬
‫שמעתי את הקול שלה רק כשג'ם היה איתה.‬
‫היא חוותה הלם ענק. זה נורמלי.‬ ‫תן לה קצת זמן.‬
‫נראה לי שזה נגמר.‬
‫אל תדבר שטויות.‬
‫אני יודע שאני צודק, ליילה.‬ ‫אפשר להרגיש כשמשהו מתפרק.‬
‫חכה קצת. הכול עדיין טרי מאוד.‬
‫לא. אנחנו לא משדרים על אותו גל כבר תקופה,‬
‫וזה פשוט סיפק לה תירוץ לעזוב אותי.‬
‫אתה משוגע. למה נראה לך שזה העניין?‬
‫כל הגברים ככה? אני לא מבינה.‬
‫זה תמיד, "אני, אני, אני".‬ ‫הכול סובב סביבכם.‬
‫היא איבדה את התינוק שלה.‬
‫התינוק שלנו.‬
‫אתה צודק. סליחה.‬
‫אתה צודק, אבל המצב הזה בטח מזכיר לה‬ ‫את הטראומה הקודמת שלה.‬
‫אנחנו לא יודעים מה היא עברה, כמה קשה לה.‬
‫אז את אומרת‬ ‫שהיא תעבור את זה עם ג'ם ותחזור אליי?‬
‫לא, אני אומרת שהכול יהיה בסדר.‬
‫אני אפילו אומרת‬ ‫שתתחילו לנסות שוב בעוד כמה שבועות.‬
‫מה עוד אני יכולה לומר?‬
‫תן לזה זמן. אל תיסחף בדמיונות ותוותר.‬
‫היא צריכה אותך מאוד עכשיו.‬
‫היא לא צריכה אף אחד מלבד ג'ם.‬
‫רוצה להתערב?‬
‫כן. בסדר. נתערב.‬ ‫-הנה.‬
‫בסדר. נחכה ונראה.‬ ‫-נחכה ונראה.‬
‫יש לך הערכת זמן?‬
‫נחכה ונראה.‬ ‫-לא ייאמן.‬
‫הקרואסון היה מדהים, אז אני סולחת לך.‬ ‫-אני שמח שנהנית.‬
‫ננחת בעוד 20 דקות, אדוני.‬
‫יופי.‬
‫איך את מרגישה?‬
‫אני אתאושש.‬
‫אני מבטיחה.‬
‫אימא שלי בטח מחכה לך בקוצר רוח.‬
‫מעניין מה היא הכינה לך.‬
‫אימא, אנחנו נוחתים בקרוב.‬ ‫נהיה אצלך בעוד שעה.‬
‫בסדר. נתראה. ביי.‬
‫- דודוש: עומר מבקש שבאדי יבוא אליו מחר. -‬
‫- דודוש: להביא אותו לשם? -‬
‫ליילה: בסדר. אבל אני אביא אותו. -‬
‫- דודוש: את בטוחה? -‬
‫- ליילה: ברור. אין סיבה‬ ‫שתיסע מבית האגם רק בשביל זה. -‬
‫בסדר.‬
‫זה מספר תשע?‬ ‫-כן, זה הבית.‬
‫קדימה. בוא.‬
‫לאט-לאט. חכה לי. חכה.‬
‫אל תישאר יותר מדי, בסדר?‬ ‫רק לכמה ימים, ואז תחזור.‬
‫תירגע, חמוד.‬
‫חמוד, תירגע. כולם נהיו לי מעריצים של עומר.‬
‫בסדר. לאט-לאט.‬
‫טוב. בסדר.‬ ‫-באלים.‬
‫את יכולה להביא לי את הכרטיס שלי?‬ ‫-לך. קדימה, רוץ.‬
‫זה ייקח רק רגע.‬
‫תינוק שלי! היי, חמוד.‬
‫שלום.‬
‫-שלום.‬
‫תינוק שלי.‬
‫הנה, מותק.‬
‫אני מצטערת על מה שקרה, דרך אגב.‬ ‫-תודה.‬
‫אכפת לך?‬ ‫-אני אקח את זה, מותק.‬
‫רצית את באדי.‬
‫מה שלומך, באלים?‬
‫אני בסדר.‬ ‫אני כאן עם ערכת עזרה ראשונה, כרגיל.‬
‫נהדר.‬
‫תן לי את הכרטיס שלך. נתראה.‬
‫אקח אותו בעוד יום-יומיים.‬
‫אפשר שהוא יהיה אצלי במהלך השבוע‬ ‫ואצלך בסופי השבוע?‬
‫רק ל-30 הימים הבאים.‬
‫אולי. נראה.‬
‫שיהיה יום נעים.‬ ‫-תודה.‬
‫לא הרגשתי כלום.‬
‫אפס רגשות. אפס.‬
‫גם לא הופתעתי לראות את באלים שם.‬
‫היא כמו אוכל נבלות.‬ ‫היא שוב הלכה לחפש פירורים אחרי הסערה.‬
‫שיחיו איך שבא להם, שיאכלו מה שבא להם.‬
‫כשעזבתי את החתונה שלי,‬
‫השארתי הכול מאחור.‬
‫נפרדתי מכל הרגשות השליליים שלי.‬
‫אני רצינית. כבר לא כואב לי.‬
‫אני נשבעת.‬
‫רציתי לספר לך לפני כולם.‬
‫תקשיב.‬
‫אפשר לדבר על הפיל הגדול בחדר‬ ‫שיש בינינו מאז החתונה?‬
‫לא אכפת לי מהסרטון ומכל זה.‬
‫אני עדיין קצת מתבייש שהייתי כזה מטומטם.‬
‫זה מה שאני אומרת.‬
‫עומר, באלים, ההודעה, הסרטון…‬
‫כל הדברים האלה לא מעניינים אותי.‬
‫הידידות שלנו חשובה לי יותר מזה.‬
‫אין לי מילים לתאר את הקשר בינינו.‬
‫עד כדי כך אני אוהבת אותך.‬
‫ואני אוהב אותך יותר מאשר את בשיקטש.‬
‫אין מצב!‬
‫איזו הקלה.‬
‫קדימה. לחיי הידידות שלנו.‬ ‫בסדר.‬
‫המתח מתפוגג כשאנחנו מדברים, כן.‬
‫אבל קשה לספר את כל הסיפור שלך‬ ‫למישהו שאתה לא מכיר בכלל.‬
‫- ג'ם: את ישנה? -‬
‫לפעמים נחמד פשוט לבלות עם חברים.‬
‫אפילו השתיקה נעימה‬ ‫כשאתה עם האנשים שגדלת איתם.‬
‫אתה במקום חף משקרים,‬ ‫עם אנשים שבחברתם אתה מרגיש משוחרר.‬
‫וקשה לך לנשום אם אפילו אחד מהם חסר.‬
‫אתה מוקף באמון טהור.‬
‫אני מנסה לומר שאני מבינה לגמרי‬ ‫כמה דפנה חשובה לך.‬
‫כמובן, אני לא יודעת כלום.‬
‫אבל אני מניחה שאין מה לעשות.‬
‫כי אתה לא מספר לי כלום.‬
‫מה?‬
‫מה מצחיק אותך?‬
‫אני מתגעגע אלייך.‬
‫וג'ם מורטאן משנה את הנושא.‬
‫מה את עושה מחר בערב?‬
‫והוא מנסה לפלרטט כדי לצאת מזה.‬
‫אאסוף אותך בשמונה, טוב?‬
‫מה?‬
‫תהיי מוכנה מחר בשמונה. בבקשה.‬
‫אתה תהיה כאן?‬
‫קשה מאוד להיות רחוק ממך, ליילה.‬
‫- ג'ם: בשמונה… -‬
‫בראבו! מזל טוב!‬
‫זה יום ההולדת שלך!‬ ‫-בואי הנה. בואי.‬
‫ליילה! איפה היית?‬ ‫-בואי, מתוקה.‬
‫שכחתי לגמרי.‬
‫כולנו שכחנו. רק פונדה זכרה, המכשפה הזאת.‬
‫כן.‬ ‫-סליחה. יום הולדת שמח.‬
‫תודה.‬ ‫-קדימה, תחתוך את העוגה שלך.‬
‫תחתוך.‬ ‫-בסדר. אני אחתוך פרוסה, ואז אתם תחתכו.‬
‫בראבו!‬ ‫-בראבו!‬
‫מתוקה, איך היה השימוע?‬
‫בסדר. הוא נדחה לחמישה בפברואר,‬ ‫ואז זה ייגמר.‬
‫בסדר, יופי.‬ ‫-איפה בליז?‬
‫בליז עסוקה. היא לא באה.‬
‫היא בטח מתכוננת לערב עם בעלה.‬
‫בליז אמרה שכולנו מוזמנים אליהם הערב.‬
‫יש לנו תוכניות הערב?‬ ‫-זו הפתעה. אני לא יודע כלום.‬
‫כבר יש לך תוכניות?‬
‫יש לה תוכניות! ליילה!‬ ‫-אבל…‬
‫"לחלוק כל שמחה‬
‫"כל צרה…"‬
‫היא עשתה לי פרצוף מפחיד.‬ ‫-בחייך.‬
‫קדימה, לחיי סארפ!‬ ‫-לחיים!‬
‫הוא מטושטש.‬
‫אפשר לראות אותו רק אם מסתכלים מקרוב.‬
‫אבל כשמתקרבים, נמשכים אליו כמו למגנט.‬
‫אני יודעת שהוא צוק,‬ ‫אבל אני מרגישה דחף לקפוץ.‬
‫אבל הוא בחור שכדאי לקפוץ עליו, ליילוש.‬
‫אני לא יודעת, אסרה.‬
‫אני קצת פוחדת.‬
‫אבל כשהוא אומר, "תסמכי עליי",‬ ‫אני מרגישה שאפשר לבטוח בו.‬
‫זה נקרא "מיסטריום טרמנדום".‬
‫מה זה?‬ ‫-מה אמרת?‬
‫זה מסתורין שמעביר צמרמורת בכל הגוף.‬
‫את מפחדת, "אלוהים, מה התעלומה הזאת?"‬
‫אבל במקביל, את רוצה נואשות לגלות.‬
‫חלק אחד בך רוצה לקום וללכת,‬ ‫וחלק אחר אומר, "שבי".‬
‫נכון מאוד.‬
‫זאת המשמעות.‬ ‫-בדיוק.‬
‫בנות.‬ ‫-ואו! אתם נראים נהדר.‬
‫גם אתן.‬ ‫-פנו דרך.‬
‫תראו את בעלי המתוק.‬ ‫-יצאתי בוכה.‬
‫מותק.‬ ‫-כן?‬
‫הם שפשפו לי את הידיים על ספסל השיש החם.‬
‫סתם לא רצית לבוא. רואה? זה דווקא נחמד.‬
‫תפסיקי. אני במצב נפשי מעורער,‬ ‫אני תכף בוכה.‬
‫הרווחת בזכותי. לא רע, מה?‬
‫ליילה, תודה על מתנת יום ההולדת.‬
‫אל תודו לי.‬ ‫בעצם, כולנו צריכים להודות לטואן.‬
‫מותק!‬ ‫-בריאות לנשמותיכם.‬
‫תודה, טואן.‬ ‫-רק רגע.‬
‫אני רוצה להודות לפונדה.‬ ‫-למה?‬
‫כי היא מצאה סוף סוף את הגבר הנכון.‬ ‫-כן!‬
‫פונדה!‬ ‫-אתה כזה חסר טקט.‬
‫יום הולדת שמח, אחי.‬ ‫-תודה.‬
‫חבל שבליז פספסה את זה.‬
‫אתם יכולים לבוא שוב.‬
‫אני בטוח אבוא. כבר יש לי כתובת מייל חדשה,‬ ‫מוראט@ספסל_שיש_חם.‬
‫שייאז@כיור_רחצה.‬
‫שף כיור רחצה, אולי תביא אוכל בפעם הבאה?‬
‫אני הולכת!‬ ‫-לכי, רוצי. שלא תאחרי.‬
‫בסדר, נדבר. אוהבת אתכם.‬ ‫-תמסרי ד"ש.‬
‫בסדר.‬ ‫-אולי מישהי תמסור גם לי ד"ש.‬
‫נבוא אחרי ארוחת הערב. נשיקות. ביי.‬
‫אנחנו נחכה.‬
‫"יש לי מטוס פרטי, אז פשוט טסתי לכאן", מה?‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫מה שלום דפנה?‬
‫היא צריכה קצת זמן.‬
‫אני לא מבינה למה היא לא מתקשרת לשייאז.‬
‫מתי תפסיקי לקרוא לו שייאז?‬
‫כולם אצלנו בחבורה קוראים לו שייאז.‬
‫זה מזכיר לי תקופה מסוימת.‬
‫עדיף שלא ניכנס לזה.‬
‫בסדר.‬
‫אתה חוזר ללונדון?‬ ‫-מחר.‬
‫יש רוח חזקה היום, מותק.‬ ‫חבל שלא הבאתי צעיף או משהו.‬
‫אנחנו רק הולכים מהאוטו לבניין.‬ ‫אל תגזים, מותק.‬
‫חבר'ה, שניפרד כאן?‬ ‫-מה? לא.‬
‫היה נחמד בחמאם, אבל אני צריך לחזור למסעדה.‬
‫לא. תלך רק אחרי שתראה את ההפתעה של בליז.‬
‫מעניין את מי היא הזמינה.‬ ‫-חמותי תהיה אורחת הכבוד, כמובן.‬
‫מותק, אל תיקח מהם דוגמה.‬ ‫-ברור שלא, מותק.‬
‫כמעט התנגשת בדלת.‬ ‫-כמעט חטפתי מכה באף.‬
‫קדימה.‬
‫קדימה, תצלצל בפעמון.‬
‫אשתי חושבת שהיא מצחיקה.‬ ‫-נו כבר.‬
‫אני אפתח.‬
‫בסדר.‬
‫בליז?‬
‫הפתעה!‬
‫מתברר שאשתי עזבה אותי.‬
‫את יכולה בבקשה לכבות את הטלפון?‬
‫בבקשה.‬
‫לאן אנחנו נוסעים?‬
‫עוד מעט תגלי.‬
‫בסדר.‬
‫אין מצב.‬
‫מה זה?‬
‫אפשר לומר שזו פגישה עיוורת.‬
‫את לא סומכת עליי?‬
‫מצטערת, אבל אני לא נשארת בעיניים עצומות.‬
‫זה יהרוס לי את האיפור.‬
‫בסדר.‬
‫אני אגיד לך איך אני מרגיש בזוגיות הזאת.‬
‫את מוכנה?‬
‫בסדר. אני מוכנה.‬
‫תעצמי עיניים.‬
‫קדימה.‬
‫זהירות, יש מדרגה.‬
‫בסדר.‬ ‫-את בסדר?‬
‫הייתה עוד מדרגה.‬
‫תפקחי את העיניים.‬
‫מה קורה כאן?‬
‫אמרתי לך.‬
‫עכשיו אנחנו בתנאים שווים.‬
‫בואו איתי, אלווה אתכם לשולחן שלכם.‬
‫שמעתי על המקום הזה,‬ ‫אבל מעולם לא הייתי כאן.‬
‫כן.‬ ‫-בבקשה.‬
‫בסדר.‬
‫המתאבנים שלכם כבר על השולחן,‬ ‫וארוחת הערב תוגש בקרוב.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-תודה.‬
‫הייתי לחוצה נורא, כל הגוף שלי קפא.‬
‫לא ידעת אם את בסכנה, נכון?‬
‫אתה חושב שאני מסוכנת?‬
‫את יכולה לפגוע בי יותר מכולם.‬
‫דיברתי עם הקורבנות שלך. הן סיפרו לי עליך.‬
‫תחשוב על זה.‬
‫בפעם הראשונה שעשינו אהבה,‬
‫קראת בשמו של עומר.‬
‫רואה?‬
‫אני בחשכה בדיוק כמוך, ליילה.‬
‫טוב…‬
‫אבל את מסקרנת אותי.‬
‫אני רוצה לגלות כל פינה בך.‬
‫אני באמת לא יודעת מה לומר.‬
‫את לא צריכה להגיד כלום. אל תגידי כלום. רק…‬
‫רק תנסי להבין איך אני מרגיש.‬
‫אני רוצה להיות איתך‬
‫כל החיים, ליילה.‬
‫את בסדר?‬ ‫-סליחה.‬
‫לא כיבית את הטלפון?‬ ‫-כיביתי, אבל…‬
‫מה אני עושה?‬
‫סליחה. כיביתי אותו.‬
‫כן, אני כאן. חזרתי.‬ ‫-ברוך שובך.‬
‫כולי שלך עכשיו.‬
‫אני נחנקת כאן.‬
‫זה אסור. אל תדליקי אותו.‬ ‫-אני לא עומדת בזה.‬
‫לא ייאמן.‬
‫גברת ניל?‬ ‫-ניל?‬
‫תודה.‬ ‫-בהצלחה.‬
‫- בית משפט -‬
‫תודה רבה.‬
‫ליילה. התיק שלך אצלי.‬
‫תודה רבה.‬