Podívej se na mě. Soustřeď se na dýchání.
Ano. Nádech, výdech. Neboj, dostaneme tě tam včas.
Skvěle. To je ono.
Můžeme jet rychlejc? Nesmím to slyšení zmeškat.
Dnešek je pro mě moc důležitý.
Fajn. Já vím, Leylo. Uklidni se.
Jen se uklidni. Je to v pořádku.
DÍKY, DALŠÍ
#JENOMKAMARÁDI
Pojď sem. Klid.
Tak jo.
POZOR
Pojď.
Klid.
Budeš tu celý víkend. Vyzvednu tě v pondělí, jo?
Brankář je nadšený. Blíží se Messi.
Pojď, Messi. Pojď. Je tady.
Messi střílí a je to tam! Gól!
Sarpe? Co tady děláš?
Bavím Doruka.
Messi znovu střílí.
A teď střílí ještě jednou.
Messi. Messi postupuje s míčem.
A ještě jednou.
Ömere?
Leylo.
Já tě viděl první.
- Teď budeš brankář ty. - O čem to mluvíš?
Proboha…
Ömere?
Přivedla jsem Buddyho.
Ömere?
Pšt, Buddy. Pojď.
- To je vtip? - Pojď sem.
Buddy!
Pojď sem. Pojď, kamaráde.
Pojď sem, brácho. Pojď.
Leylo, pojď dál.
Styď se.
Co jsem udělala?
Podělit se o každou radost,
každou potíž, každou starost.
A procházet životem
společně, ruku v ruce.
Ať nikdy nejsou slzy v těch očích,
které se tak vřele smějí,
i když se rozejdeme,
můj příteli.
Leylo.
Jsou to jen tví spolupracovníci.
Dobré ráno, Buddíčku.
LEYLA: DOBRÉ RÁNO, LIDI. UŽ JSTE SNÍDALI?
Chceš jít?
A ty?
Ne, pojď tudy. Projdeme se.
BELIZ: DOBRÉ RÁNO.
JEDU K RODIČŮM A SARP MÁ TAKY PRÁCI.
Tumáš, přines.
FUNDINKA
Sarp zase hned vycouval.
A jdeme na snídani ven.
Aha!
- Jo. Znáš Ebru, moji kamarádku z dětství. - Jo.
Její manžel a Tuan to naplánovali. Uděláme si piknik v lese.
Líbám tě, Leylo.
Já tebe taky.
Nepřidáš se k nám, zlato?
Ne, nemyslím, že bych měla jít s váma.
Ale možná se uvidíme zítra, jo?
- Tak jo. Opatruj se. - Dobře.
Jdeme k Ömerovi.
Proč chodíš každý den k Ömerovi?
Víš, on se nudí. Zahrajeme si Rummikub.
Proboha!
Nejenže spáchal zločin,
ale jeho excelenci je taky třeba bavit.
Podělit se o každou radost,
každou potíž, každou starost.
- Nech toho. Zmlátí tě! - Počkej. Na něco se zeptám.
Leylo, fakt jsme v tom tvým snu začali na tuhle písničku tancovat?
Moc lituju toho, že jsem ti to řekla!
Co máme dělat? Nakopat ho, když je na dně?
Jo, kéž byste ho nakopali!
Aby přišel k rozumu.
- Ale Leylo, drahoušku! - Tak jo. Pšš. Má pravdu.
Přísahám, že mě to sere. Fakt. Jen jeden den, kámo!
Aspoň jeden den by měl trpět, ale ne!
Ömere, i volno kvůli úmrtí v rodině je tři dny.
Ty jsi pryč už tři týdny.
Ale pane Ahmete, mám opravu něco abnormálního.
Žádám jen o měsíc. Jeden měsíc.
Všichni se rozcházejí Ale copak dělají tohle?
To se myslím nedá říct.
Asi neznáte nikoho,
kdo zažil u oltáře takový šok jako já.
Ale dej se dohromady.
Vstaň a dělej svou práci. Jseš silný muž.
Máte pravdu.
Opravdu se snažím.
Aspoň běž do istanbulské kanceláře.
Postarej se o obchody tam.
Můžu pracovat měsíc na dálku. Prosím.
Doktor říkal: „Nenechte se měsíc ničím vytočit.“
Podívejte, jsem vážně v příšerném duševním stavu.
Teď zavěsím. Líbám vás oba.
- Dejte vědět, když budete mít volno, jo? - Tak jo, zlato. Pa.
Buddíčku.
Především chci říct, že mám milý přátele, hlavně tebe.
Nikomu nedovolíme, aby nám něco podsouval do podvědomí. Slyšíš?
Tak jo, pustíme si nějakou hudbu.
Reproduktory jsou připojený.
A budeme tančit, Buddíčku. Pojď sem.
Jedeme!
Zamávej ocasem!
Tady jsi, Erkane. Vezmi tohle.
- Máš tu auto, Ali. - Dobře.
Hele, Erkanku.
Mohl bys tu občas vyvětrat?
- Jasně, neboj. - Děkuju.
- Kolik je tý puberťačce? - Není puberťačka. Mladá žena.
- Slečna. Právnička. Leyla Taylanová. - Neříkej.
Potkal jsem jejího snoubence. Velmi seriózní podnikatel.
Dobře. Přeju mu trpělivost.
- Proč? Má hezký hlas. - To má, ale ta hudba je moc nahlas.
CEM: JSI DOMA? MŮŽU SE STAVIT?
LEYLA: JASNĚ…
Ty už jsi byl u dveří?
Dobrý den. Vítejte.
- Zdravím, díky. - Pojďte dál.
- Hezký den. - Děkuju.
Chtěla jsem ti zavolat, ale čekala jsem do poledne.
Víš, kdybys byl s Defne.
Ano, byl jsem s ní.
Pojď dál.
Jak se má?
Nic moc. Nedokáže se dát dohromady.
Chudinka.
Je rozhozená.
To chápu. Umím si to představit.
- Co trochu kafe? Posadíš se? - Nemůžu zůstat.
- Proč ne? - Musím vzít Defne do Londýna.
Asi bude lepší, když bude nějakou chvíli u mámy.
Şeyyaz říkal, že tam možná pojedou.
Feyyaz nejede.
- Proč ne? - Defne chtěla jet sama.
Neopouštěj mě.
Nikdy. Nikdy tě neopustím, moje nejdražší.
Chtěla jet s tebou.
Chápu.
Ale nechtěl jsem odjet, aniž bych ti dal pusu.
Zavolám ti.
Dobře.
- Tak šťastnou cestu. - Děkuju.
Ty jo, šéfkuchaři. Za jak dlouho budou hotový?
Patnáct minut.
Dobře.
A jak se máš?
Cítím se jako pralinka zapomenutá v lednici.
Možná když se venku nadýcháš čerstvýho vzduchu,
setřeseš to ze sebe a bude ti líp, co?
Co ty na to?
- Pojď. - Tak jo.
Po návratu z nemocnice se mnou nemluvila.
Slyšel jsem ji, jen když s ní byl Cem.
Prodělala šok. To je normální. Dej jí čas.
Asi je konec.
Nebuď hloupej.
Já to vím, Leylo. To se pozná. Cítíš, když se něco rozbije.
Vydrž chvíli. Je to strašně čerstvý.
Ne. Už jsme nějakou dobu každý na jiné notě
a tohle využila jako výmluvu, aby se mě zbavila.
Jsi blázen. Proč by to tak mělo bejt?
Jste všichni takoví? Nechápu to.
Vždycky je to „Já, já, já“. Všechno je jenom o vás.
Ona přišla o dítě.
Naše dítě.
Máš pravdu, promiň.
Máš pravdu, ale tahle situace jí zjevně připomíná trauma z minulosti.
Nevíme, čím si prochází, jak je to asi těžký.
Takže říkáš, že si tím projde s Cemem a vrátí se?
Ne. Říkám, že všechno bude dobrý.
Dokonce říkám, že to za pár týdnů zas začnete zkoušet.
Co mám ještě říct?
Dej tomu čas. Nenech se unést a nevzdávej to.
Teď tě strašně moc potřebuje.
Nepotřebuje nikoho jinýho než Cema.
Chceš se vsadit?
- Ano. Fajn. Dobře. - Tady.
- Platí. Uvidíme. - Uvidíme.
- Nějaký časový rámec? - Jo.
- Uvidíme. - Neuvěřitelný.
- Díky tomu croissantu ti odpouštím. - To jsem rád.
Za 20 minut přistáváme, pane.
Dobře.
Jak ti je?
Bude mi líp.
Slibuju.
Paní Oya už netrpělivě čeká.
Copak ti asi přichystala?
Mami, za chvíli přistáváme. Za hodinu jsme u tebe.
Dobře. Tak zatím. Líbám tě.
STRÝČEK: ÖMER CHCE ZÍTRA BUDDYHO.
STRÝČEK: MÁM HO TAM ODVÉZT?
LEYLA: TAK JO. ALE VEZMU HO TAM JÁ.
STRÝČEK: JSEŠ SI JISTÁ?
LEYLA: SAMOZŘEJMĚ.
PŘECI KVŮLI TOMU NEPOJEDEŠ AŽ OD JEZERA.
Tak jo.
- Je to číslo devět? - Ano, to je ono.
Poběž. Pojď.
Klid. Počkej na mě. Počkej.
Nebuď tam moc dlouho, jo? Za pár dnů se vrať.
Klid, hochu.
Klid, hochu. Všichni teď Ömerovi fandí.
Tak jo. Klid.
- Tak jo. Dobře. - Balım.
- Můžeš mi přinést kartu? - Běž. Už běž. Utíkej.
Hned jsem tam.
Ty jo, kluku. Ahoj, zlato.
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
Ty moje děťátko.
Tumáš, zlato.
- Je mi líto, co se stalo. - Díky.
- Mohla bys? - Vezmu je, zlato.
Chtěl jsi Buddyho.
Jak se máš, Balım?
V pohodě. Jsem tu jako obvykle s lékárničkou.
Super.
Vezmu ti tu kartu. Čau.
Brzy ho vyzvednu.
Můžu ho mít o víkendech? Přivezeš ho na víkendy?
Jen příštích 30 dní.
Možná. Uvidíme.
- Měj se hezky. - Díky.
Nic jsem necítila.
Myslím tím nula, nula, nula, nula pocitů.
Nepřekvapilo mě, že tam byla Balım.
Ta mrchožroutka. Zase šla po zbytcích po bouři.
Ať si žijí a konzumují, co chtějí.
Když jsem odešla z vlastní svatby,
nechala jsem všechno za sebou.
Rozloučila jsem se s negativními emocemi.
Myslím to vážně. Už mě to nebolí.
Přísahám.
Chtěla jsem, abys to věděl první.
Něco ti povím.
Můžeme se zbavit toho velkýho slona, co mezi náma od svatby je?
To video a tak je mi fuk.
Pořád se za svoji hloupost trochu stydím.
O tom přesně mluvím.
Ömer, Balım, vzkaz, video…
Nic z toho pro mě není důležitý.
Nic z toho není cennější než naše přátelství.
Nedokážu ho ani popsat slovy.
Tak moc tě miluju.
A já tě miluju víc než Beşiktaş.
No to ne!
Uf, to se mi ulevilo.
- Tak. Na naše přátelství. - Dobře.
Uzly se rozmotávají, když spolu mluvíme, ano.
Ale je těžké říct celý svůj příběh někomu, koho vůbec neznáte.
CEM: SPÍŠ?
Někdy je příjemné i jen to, když je člověk s přáteli.
S člověkem, se kterým jste strávili spoustu času, je cenné i ticho.
Jste v prostoru, kde se nesmí lhát, s lidmi, se kterými můžete snadno dýchat.
A i když je pryč jen jeden z nich, máte pocit, že dochází vzduch.
Jsi obklopený čirou důvěrou.
Chci říct, že naprosto chápu, co pro tebe Defne znamená.
Samozřejmě nic nevím.
Ale tak to asi je.
Protože mi nic neříkáš.
Co?
Čemu se směješ?
Chybíš mi.
A Cem Murathan mění téma.
Co děláš zítra večer?
A snaží se z toho vyflirtovat.
Vyzvednu tě v osm, jo?
Cože?
Buď v osm připravená. Prosím.
Ty přijedeš?
Je moc těžké být od tebe pryč, Leylo.
CEM: OSM HODIN…
Bravo! Gratuluju!
- Máš narozeniny! - Pojď sem, no tak.
- Leylo! Kdes byla? - Pojď, zlatíčko.
Úplně jsem zapomněla.
To my všichni. Vzpomněla si čarodějnice Funda.
- Ano. - Promiň. Všechno nejlepší.
- Děkuju. - No tak, rozkroj dort.
- Rozkroj ho. - Dobře. Já ho rozkrojím a vy nakrájíte.
- Bravo! - Bravo!
Zlato, jaké bylo to slyšení?
Fajn. Odloženo na 5. února. To bude poslední.
- Dobře. - Kde je Beliz?
Beliz má práci. Nepřijde.
Asi se chystá na večer s manželem.
Říkala, že nás večer všechny čeká.
- Máme na večer plány? - To je překvapení. Já nic nevím.
Máš jiný plány?
- Má plány! Leylo! - Ale…
Podělit se o každou radost,
každou potíž…
- Vypadá dost lze. - No tak.
- Na Sarpa, do toho! - Do toho!
Je mlhavý.
Musíte se dívat pořádně, abyste ho viděli.
Ale čím jste blíž, je jako magnet.
Vím, že je to útes, ale jako by mě volal, abych skočila.
Ale po něm stojí za to skočit.
Já nevím, Esro.
Trošku se bojím.
Ale když řekne: „Odevzdej se mi,“ mám chuť mu věřit.
Říká se tomu „Mysterium Tremendum“.
- Co to zase je? - Cože?
Je to záhada, ze které se uvnitř třeseš.
Je to děsivý. Jako: „Proboha, co je to za záhadu?“
Ale zároveň to zoufale toužíš vědět.
Jedna část chce jít, druhá říká: „Sedni si, kurva.“
To je ono.
- Tohle to znamená. - Přesně.
- Dámy. - No teda! Hodně zdraví!
- Hodně zdraví. - Ustupte.
- Koukni na mého manžela. - Vyšel jsem s pláčem.
- Zlato. - No?
Dřeli mi ruce o horký mramor, mlátili mě.
A tys fňukal, že sem jdeš. Vidíš, jak to bylo hezký?
Sklapni. Mám rozhozený emoce. Teď budu brečet.
Díky mně si to užíváš. Není to špatný, co?
Leylo, díky za ten dárek.
Mně neděkujte. Poděkujte Tuanovi.
- Zlato! - Zdraví vašim duším.
- Díky, Tuane. - Počkejte.
- Chci totiž poděkovat Fundě. - Jak to?
- Protože konečně našla toho pravého. - To je fakt!
- Fundo! - To je od tebe ošklivý.
- Všechno nejlepší, kámo. - Díky.
A Beliz to zmeškala.
Můžete přijít zas.
Rozhodně. Mám novou adresu. Murat@horký_mramor.
Şeyyaz@turecká_vana.
Šéfkuchaři Turecká Vano, co příště něco k jídlu…
- Už musím jít! - Utíkej. Ať nepřijdeš pozdě.
- Tak jo. Mám vás ráda. - Pozdravuj.
- Dobře. - Třeba mi něco vzkáže.
Po večeři se zastavíme. Líbám vás, ahoj.
Budeme čekat.
„Mám letadlo, tak jsem přiletěl,“ co?
- Prosím. - Děkuju.
Jak se má Defne?
Potřebuje trochu času.
Nechápu, proč Şeyyazovi nezavolá.
Kdy mu přestaneš říkat Şeyyaz?
Tak mu říkáme mezi kamarády.
Připomíná mi to jistou dobu.
Jestli chceš, nepůjdeme tam.
Dobře.
Vracíš se do Londýna?
Zítra.
Hrozně fouká, drahoušku. Měl jsem vzít šálu nebo tak.
Jen přejdu od auta do domu. Nepřeháněj.
- Tady se rozdělíme, lidi? - Cože? Ne.
Ta soucitná koupel byla fajn, ale musím do restaurace.
Ne. Půjdeš, až uvidíš Belizino překvapení.
Koho asi pozvala?
Čestné místo bude mít moje tchyně.
- Drahoušku, z nich si příklad neber. - Nikdy, zlato.
- Málem jsi narazil. - Skoro mi to odřelo nos.
Pojďte.
Dělej, zazvoň.
- Moje žena si ze mě střílí. - No tak.
Otevřu to.
Tak jo.
Beliz?
Překvapení!
Asi mě opustila žena.
Mohla by sis vypnout telefon?
Prosím.
Kam jdeme?
To brzy zjistíš.
Dobře.
To snad ne.
Co to je?
Říkejme tomu rande naslepo.
Ty mi nevěříš?
Promiň, ale už nebudu zavírat oči.
Zničí mi to make-up a tak.
Dobře.
Řeknu ti, jak se v tomhle vztahu cítím.
Jsi připravená?
Dobře. Jsem připravená.
Zavři oči.
A jdeme.
Pozor na schod.
- Fajn. - Dobrý?
Byl tam další, víš?
Teď otevři oči.
Co se děje?
Já ti to říkal.
Teď jsme na tom stejně.
Tudy, doprovodím vás ke stolu.
Aha! Slyšela jsem o tomhle místě, ale nikdy jsem tu nebyla.
- Jo. - Prosím.
Dobře.
Vaše předkrmy jsou na stole. Brzy budeme podávat večeři.
- Mockrát děkuju. - Díky.
Tak jsem strnula, že jsem úplně ztuhlá.
Napadlo tě, že jsi v nebezpečí, co?
Myslíš, že jsem nebezpečná?
Můžeš mi ublížit víc než kdo jiný.
Mluvila jsem s tvými oběťmi. Všechno mi řekly.
Přemýšlej o tom.
Když jsme se poprvé milovali,
volala jsi Ömerovo jméno.
Vidíš?
Jsem ve tmě jako ty, Leylo.
No…
Ale jsem na tebe zvědavý.
Chci tě prozkoumat.
Vážně nevím, co mám říct.
Nemusíš říkat nic. Nic neříkej. Prostě…
Jen se snaž pochopit, jak se cítím.
Chci s tebou
strávit celý život, Leylo.
- Jsi v pořádku? - Promiň.
- Copak jsi ho nevypnula? - Vypnula, ale…
Sakra, co to dělám?
Promiň, vypnula jsem to.
- Jo, už jsem zase tady. - Vítej zpátky.
Teď jsem celá tvoje.
Já se tady dusím.
- To se nesmí. Nezapínej to. - Nevydržím to.
Neuvěřitelné.
- Paní Nil? - Nil?
- Děkuju. - Hodně štěstí.
SOUDNÍ BUDOVA
Mockrát děkuju.
A jéje.
Leylo. Mám vaši tašku.
Mockrát děkuju.
Překlad titulků: Marek Buchtel