Soustřeď se jen na dýchání. Ano.
Neboj, dostaneme tě tam včas. Podívej se na mě. Podívej se mi do očí.
Soustřeď se na dýchání. To je ono. Nádech, výdech.
DÍKY, DALŠÍ
#SYNDROMZLOMENÉHOSRDCE
Vidíš to taky, ne?
Lidi, je tady pizza.
Ahoj, je tu šéfkuchař.
Ahoj.
- Gratuluju k novýmu domovu. - Děkuju.
Přinesl jsem ti věci. Nechám to tady.
Kluku!
Počkej. Ještě jedna. Moment.
Hned to bude.
A dva kufry.
A je to. Ty jsou poslední.
Pozítří ráno odjíždím do Dubaje.
Šťastnou cestu.
Zdravím.
Zase přesně včas.
- Fajn, moc díky. - Není zač.
Odjíždím. Definitivně.
Přeju ti to nejlepší.
Můžeš si klidně užívat lásky s Cemem Murathanem.
S tebou se neloučím, hochu. Uvidíme se.
Sbohem, Ömere.
Uvěřila jsi tý ženský tak snadno.
Snadno jsi mě zahodila, víš?
Nezahodila jsem tě hned.
Nejdřív jsem se podívala na video z toho domu.
Ta žena nelhala.
Čtyři dny předtím, než jsi mě požádal o ruku,
jsi ve svým novým domě uspořádal oslavu pro svou ex.
Neplánoval jsem to.
S Muratem jsme měli hrát fotbal.
Jeho holka Sinan a ta ženská najednou přišly s dortama.
Ale Balıme, ta, který teď říkáš „ta ženská“,
tam strávila celou noc.
Ráno jsi ji vyprovodil polibkem.
K ničemu mezi náma nedošlo.
Stejně mi nebudeš věřit, co teď řeknu.
Neprotahuj to, Ömere.
Vážně. To není potřeba.
Zeptej se Murata.
Přišla, opila se, odpadla.
Nic se nestalo. Neměli jsme sex.
Už jsem se ho ptala.
Vynadala jsem mu, že to neřekl.
Ječela jsem na něj, dokonce jsem trucovala.
Ale je to pryč.
Celý to pro mě skončilo. Chápeš to, Ömere?
Je konec. Je to jasný?
Jo. Pro mě je taky konec.
Možná mám zlomený srdce, ale už nejsem smutná, ani trochu.
Protože se to hodilo. Uvolnilo to cestu Cemu Murathanovi.
Přesně. Uvolnilo. A jsem za to ráda.
Popřejeme všem hodně štěstí?
- Vběhla jsi mu prostě do náruče. - Ano, vběhla.
Celou dobu jsi na něj myslela, co? Já to věděl.
Vidíš, zase jsi měl pravdu.
Neuvěřitelný. Jsem ráda, že jsme se nevzali.
- Ulevilo se mi, víš? - Uf.
- Uf. Jsem volnej jako pták. - Úžasný.
- Byla jsi mi ukradená. - A já se za tebe modlím.
V tomhle vztahu to tak nebylo, ale doufám,
že v příštím vztahu vyrosteš z puberty, Ömere.
Pojď sem, kluku. Pojď sem!
- Nenávidím tě. - Pošli sem Buddyho.
Buddy!
Pojď dovnitř.
- Uvidíme se, kámo. - Sbohem, Ömere.
Ty sis prostě odešel, Buddy.
Hned jsi odešel.
Nepotřebujeme ničí lásku.
Pšt. Nedělej si naděje, vole.
Leyla nebude ani tvoje.
- O čem to mluvíš? - Chceš to vědět?
Nečekej marně. Možná po pár dalších Ömerech.
To stačí!
Sarpe!
Já ta zabiju!
- Ty šmejde! - Pomoc! Pomozte prosím!
- Nech toho, kámo! - Uklidni se.
- Zabiju tě! - To stačí!
Zabiju tě! Udělám to! Pusťte mě!
- Uklidni se. - Zabiju tě!
Ömere, nech toho!
Z vědeckého hlediska je prý láska fyziologický proces.
Takže emoce jsou čistě práce chemických látek v mozku.
Mozek pracuje na pozadí a vybírá si, do koho se zamiluje.
Adrenalin a noradrenalin rozbuší srdce.
A dopamin vytváří tenhle pocit euforie.
Serotonin tě dělá šťastným a oxytocin pouto posiluje.
A je to. To je vše.
To je chemie lásky. Jasně.
Tak je to jednoduchý.
Takže o nic nejde. Je to chemie.
A jak vztahy stárnou,
asi proto, že nás ty chemikálie už neodměňují,
stávají se méně vzrušujícími.
Jasně. Je to vlastně takhle jednoduchý.
Je ti to k smíchu.
Ale když se na to podíváš takhle, bolí to míň.
A tebe to
pořád bolí?
O to nejde. Jde o to, že…
Podprocesory a chemikálie v mým mozku
ti celou dobu dávaly přednost.
A z toho jsem hodně nervózní.
To bys neměla.
Dostávat každý den ve stejnou dobu kytky je krásný,
ale až je jednou nedostanu, klesne mi serotonin.
Nebo si zvyknu, že je dostávám.
Takže mám být kreativnější.
Je hezký se snažit. Moc hezký. Ale důležitá je vytrvalost.
Myslím, že nejvíc sexy je inteligence.
Pochopil jsem.
No, nechci, aby to bylo jako jiný vztahy.
Pokud něco zažijeme, chtěla bych, aby to probíhalo přirozeně.
Nezažíváme něco už ode dne, co jsme se potkali?
Ale pořád jsou nezodpovězené otázky.
Dobře. Tak na ně odpovíme.
Kdy se uvidíme?
Hm… Tak se podíváme.
Dneska ne. Večer poznáme Fundina přítele.
Hm, zítra… Jedu se Şeyyazem do Ankary.
Podepsat smlouvu na jeho novou restauraci.
- Další den budu koupat Buddyho. - V pátek?
- Pátek je fajn. - Dobře. V pátek u mě.
Ne v hotelu Farma. U mě doma.
No teda.
Zveš mě do Batmanova doupěte?
Někde se začít musí.
- Tak jo. - Tak jo.
- Čau. - Čau.
Dobré ráno.
Měl sis přispat. Ještě není poledne.
Jsi stejně krutá jako krásná, slečinko.
Jak se má moje zlatíčko? Co?
Osaměle.
FadeIn Bospor mě od otevření vyčerpává.
V kolik to bylo včera? Poslední zákazník odešel ve tři ráno.
Šel jsem pak rovnou za tebou.
Přijď dneska dřív. Večeři dělám já.
- Svádíš mě večeří pro dva? - Ne.
Zvu i Cema.
Jasně, pozvi Cema.
Bez něj by to nebylo ono. Je to náš dospělý syn.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Dobrý den, zlato. - Promiňte, že jdu pozdě.
To nic.
Ach!
Co se ti stalo?
Narazil jsem.
- Měl jsi nehodu? - Narazil na Ömera.
Před tvým domem. Podívej.
Nebýt pana Cana, byli jsme na stanici do rána.
To snad není možný.
No, Ömer je prostě mstivý.
Ale proč? Proč? Co se stalo?
Možná proto, že je to pitomec?
- Neříkejme to takhle. - Řekněme, že špatně zvládá vztek.
Na ulici křičel: „Leyla nebude tvoje.“
No teda! To je šílený!
Šílený.
Úplně se zbláznil.
Každopádně je to pryč.
- Co budeme dělat? - Tohle…
Ne, to ne. Začneme tímhle.
- Zrovna jsme o tom mluvili. - Dobře.
Beliz se od svatby ptá: „Co to bylo za video? Týkalo se to Leyly?“
Když to teď sama slyšela, bude podezíravější.
Co je to za nesmysl, Esro? To jako vážně?
Je to jenom jejich soutěžení už od doby, co byli malí.
Není možný, aby šlo o mě.
- Mě se to netýká. - Fajn, nebudeme to protahovat.
Proč by se to protahovalo?
Je to směšný. Proč by se to mělo protahovat?
Proč děláš z komára velblouda?
Není to o tobě.
- Lásko. - Už jdu.
Otevírám.
Ahoj!
- Ahoj. - Vítejte. Pojďte dál.
- Ahoj. - Pojďte dál.
- Lidi, to je Tuan. - Ahoj.
- Ahoj. Jsem Leyla. Těší mě. - Ahoj. Já jsem Tuan.
Ten je tak hezkej!
- Proboha! - Já to řekla nahlas, co?
- Tuan. - Ahoj.
Vy záříte, lidi. Vážně, máte dokonalou auru.
- Ty jo! - Ty jo.
- No tak. - Běžte dál.
No tak! Jdeme. Jen běžte dál.
Pšt.
- Tos neměl, kámo. Děkujeme. - Jsi tak milej.
- Prosím. - Z Tuanovy zahrady.
Pěstuje si je sám.
- To jsou moje speciální čaje. - Krásně voní.
- A tohle je… - Co to je?
- Extrakt z kaktusu. Je z Peru. - Ukaž. Jsem zvědavá.
Krásně to voní. Podívej.
- Voní to zajímavě. - Ukaž.
- To jsem nečekala. - Zkus to.
Zajímavý.
Říkají tomu „liána duše“.
Zajímavý.
A jak se to konzumuje?
Kdo je to?
Už jdu.
Děkuji, pane Erkane.
Dobré ráno, Buddíčku.
Dobré ráno.
Jak se máš?
Leylinko, co si dáš k pití?
Nic. Musím jet brzy ráno do Ankary.
Tak kaktusový džus.
- Tak jo, zkusím to. - Tumáš. Zlato.
- Do toho. - Díky.
- Díky, zlatíčko. - Jdeme na to.
- Je to trochu hořký, ne? - Jo.
Byli jste na šrot.
Nic jsem nepila, ale…
Jo. Já vím.
Ceme, co vyvádíš?
My se tu máme skvěle, Ceme. Měl bys tu být.
Liána duše, co?
Zřídilo nás to.
Všechny nás to zřídilo.
Moc mě to mrzí.
Co blázníš?
Jsem rád, že sis v tom stavu vzpomněla nejdřív na mě.
Takže bych rád poděkoval
všem podprocesorům a chemikáliím.
Jen si ze mě dělej srandu.
Můžeš. Máš to dovolený. Máš pravdu.
Zlato, zapomněla jsem tě vyvenčit.
Jeho veličenstvo jsem nakrmil a vyvenčil ráno a večer.
Všechno je hotové.
Nevím, co říct.
Mockrát děkuju.
No tak, sněz něco. Zmeškáš let.
A ještě ten let!
- Şeyyaz. - Feyyaz.
Počkat. Takže Cem Murathan ti udělal omeletu?
- Na tuhle zradu nikdy nezapomenu, Leylo. - A jéje.
- A byla vynikající. - Sklapni! Už dost.
Ale když jsem se vzbudila a viděl ho doma, myslela jsem, že je to sen.
Nemohla jsem tomu uvěřit. Byla jsem v šoku!
Takže kolikrát tě už Cem Murathan viděl po pařbě?
- Co? - Ani se neptej.
Na ten první případ nechci ani vzpomínat.
Ale víš co?
Obvykle se ovládáš, potlačuješ svoje city.
A kdykoli se uvolníš, skončíš s ním.
To je vlastně pravda. Možná je to znamení.
Možná?
Co se takhle už probudit, Leylinko? Vážně.
Tak jo, podvolím se tomu.
- Podvol se. - Fajn.
Přísahám, že to dělají naschvál. Seru na ně.
A ten chlap je vedle Leyly schválně. Jenom abys žárlil.
Kdo? Ukaž.
- Tenhle. - Tuan Aral.
Píše se tu: „Filozofie, sociologie, logika“.
- Super příběh. - Ty jo! Má 468 000 sledujících.
No a? Čím je slavnej? Nechápu to.
- Hledám to. - O co mu jde?
No teda! Týpek je životní kouč.
- Ty jo! - Je něco jako jogín nebo tak.
K čertu s jogíny.
- Podívám se. Ukaž. - Není to Leylin přítel nebo tak něco.
Podívej. Tady má ruku na Fundině rameni.
- Vidíš, líbají se. - Cože? Ukaž.
Počkej.
- Do prdele. - Koukej na cestu!
Kdy jsi vyměnil auto?
Vlastně jsem ho nevyměnil. Je v garáži.
Kvůli novým okolnostem nebylo na výběr.
No jo. Dětská sedačka by se do toho druhýho nevešla.
Au! Bolí mě hlava.
Co se děje? Proč je silnice zas zablokovaná?
Asi je tam nehoda.
Zkus zajet do pravýho pruhu. Vypadá prázdnej.
Jeď.
Opatrně, chlape. Co to…
Nedal blinkr a vjel mi do pruhu. Co jsem měl dělat?
Je to vrak.
- Sakra, kámo. Jako vážně? - To mi řekni ty. Podívej.
- Ty jsi ne… - No tak, kámo! Zmeškáme let.
Co troubíš? Nevidíš, co mám s autem?
- Co sakra? - Přestaň.
- Cos to kurva řekl? Zabiju tě! - Narazíš mi do auta a pak…
Koho zabiješ? Auto je na sračky.
- Zdravím, pane Cane. - Zdravím.
- Dobrý den. - Dobrý.
- Kde jsou všichni? - Je tu jen Beliz.
Prý se včera zase zřídili.
Beliz.
Napíšu tu firmu na tebe.
Je tak hluchá.
Neslyší mě.
Slyší jenom ty jednobuněčný.
Ömera, Cema.
Mě ale neslyší.
Co chceš, aby Leyla slyšela?
Nic.
Jenom chci, aby byla u mě. To stačí.
Sakra. Nebere to. Kurva.
- Vyrazil po mně. Vyhrožoval mi. - On lže, strážníku…
- Kdo že lže? - Kopl mi do světel.
Drží nás tady už půl hodiny, člověče.
Musím stihnout let. Já…
- Proč to nechápete? Musím jet. - Nedělejte problémy.
- Dost! - Vidíte, strážníku?
Uklidněte se. Neodporujte!
- Prosím ne. Moc vás prosím. - Strážníku, musí stihnout ten let.
Tohle není nutné.
Buddy, lásko moje!
Jsem strašně unavená, hochu.
Vezmeme tě na procházku a pak se přitulíme a budeme spát.
Jak to, že tak hezky voníš?
Pojď sem.
Divný.
No nic. Tak jdeme.
TEĎ BUDEŠ MÍT ZÍTRA VEČER VOLNO. PROČ ČEKAT DO PÁTKU? CM
Jé! Cem Murathan tě vykoupal?
Cem Murathan tě vykoupal, co?
Říkal, že vás moc rád poznal. Prý jsme strašně energický tým.
CEM: BUDEŠ V 8 HOTOVÁ? – LEYLA: JASNĚ.
Omráčili jste ho.
Vlastně omráčil on nás. Tím svým kaktusem nás vyřídil.
Až na Beliz. Jsi nejchytřejší.
Proč? Všichni jste si to moc užili.
Všechny uzly se rozmotaly. Uvolnili jste se.
Já si nic nepamatuju.
Celej den jsem ležel jako pytel a nemohl otevřít oči.
Promluvíme si teď o zákonu a pořádku, jo?
- Ano. - Jo.
Skvěle. Leylo, co Ankara?
CEM: PÍŠE…
Leylo. Ankara? Hlavní město?
- Podepsali jsme smlouvu. - Aha, skvěle.
Co to s tebou je? Přijel jsi a ani ses za mnou nezastavil.
Omlouvám se.
Chtěl jsem nejdřív vidět svou holku. Budou závody.
A tehdy jsi nás nechal u stolu.
Jak se oba máte?
Bolí mě záda, ale jsme v pohodě.
Asi z nečinnosti. Jen chodím a nemám co dělat.
- To je dobře. Máš si to užívat. - Jo, to určitě.
LEYLA: CO JSI TO PSAL? PROČ JSI PŘESTAL?
- Promiň. - To nic.
MŮJ SOUČASNÝ STAV:
Co se děje?
Zachytila jsem okamžik před lety.
Ten úsměv znám, Ceme.
Jsi zamilovanej.
Zdá se, že s Leylou je všechno úplně jinak.
Moc chci, aby to tak bylo.
Aby všechno bylo skutečný.
Mluvila jsem s paní Oyou.
Ptala se, jak se mám.
Nepřekvapíme ji příští týden?
Teď nikam jet nemůžu. Ale jestli chceš, můžeš jet s Feyyazem.
LEYLA: ???
Omluv mě.
CEM: MŮJ SOUČASNÝ STAV: FENETYLAMIN + NORADRENALIN + DOPAMIN
Kaktus. Pořád útočí a útočí.
Drazí přátelé, mám něco na práci. Musím jít.
- Potřebuješ s tím pomoct? - Ne.
Takže vás všechny líbám.
- Ahoj, zlato. - Uvidíme se později.
Buddy, půjdeš na víkend ke strejdovi.
Zůstaneš tam, dobře?
- Takže to bude přespávačka. - Jsi její tchyně nebo co?
- Dělá to i mně. - Co je ti do toho?
Už s tím přestaň!
Ehm, volá Ömerův otec.
A Ömer volá mně.
Zas udělal scénu a zatkli ho. Volal mi Sinan.
- Proč jsi nic neřekl, kámo? - Jen ať trpí.
- Neodjel Ömer včera do Dubaje? - Ahoj, Ömere.
Zdravím, pane Altuğu.
- Jo, a taky napadl policistu. - Cože?
Jistě, že ho zatkli.
Bůh tě ztrestej, chlape.
„Nemůžeš vinit osud. Udělal sis to sám.“
Jistě. Postaráme se o to.
Za tohle zaplatíš, Leylo.
Dostala mého syna do potíží.
No tak, prosím.
Děkuji.
Měsíc odsud nesmíš odejít.
Jednou týdně, možná častěji, tě přijde zkontrolovat policie.
Budeš pořád pod dohledem, tak buď opatrný.
Sakra, měsíc. Jsem v prdeli.
- Oznámil jsi to lidem v Dubaji? - Ne, jistěže ne.
Kámo, nevím, co mám dělat.
Kdo na mě bude měsíc čekat? Jestli to zjistí, vyhodí mě.
Na to jsi měl myslet, než jsi někoho napadnul.
Přestaň, kluku. Hochu! Nehraj si s tím. To není hračka.
- Vezmeš si ho? Nedělej to, Buddy. - Pojď sem.
- Proč je Buddy u tebe? - No, Leyla něco má.
- To je ono! - Je to krásný!
Udělej pár kroků zpátky. Ať to vidím celý.
- Jaký máš boty? - Mám tyhle.
- Ohromný. - Skvostný.
Vážně? Tak já teda jdu.
Všechno si dobře prohlídni, jo?
Neříkej pak, žes nic neviděla…
No jo, dobře!
Co? To byl Buddy?
- Tuanův pes. - Aha, jsi u Tuana?
Pozdravuj ho. Hele, chovej se tam slušně.
Ne, samozřejmě. Už nikdy. Nedej bože.
Bav se, Leylinko.
- Pozdravuj Cema. - Líbám vás!
Měla by se stydět.
Dostala mého syna do potíží a teď je s tím chlapem?
Paní Nurhanová, ne, tak to není. Počkejte.
Pohrávali si se životem mého syna. Duševně ho zničili.
Když nás omluvíte, měli bychom jít, ne?
Mami, prosím, to stačí.
To tvůj syn nedokázal ovládnou své tělesné touhy a vztek.
Neobviňuj ostatní.
Copak každý po rozchodu spáchá zločin?
- Tati, prosím. - No, tak vám držím palce.
- Půjdeme? - Snaž se zůstat v klidu, Ömere. Dobře?
Ano, pij hodně bylinkového čaje.
Dámy, musím vás požádat o laskavost. Neříkejte to Leyle.
- Dobře. - Jako by ji to zajímalo!
Paní Nurhanová, prosím.
No tak jo.
Jdu s olivovou ratolestí.
Vítej.
Děkuju.
Máš fakt úžasnej dům.
Děkuju.
Ano.
Tenhle dům fakt říká: „Jsem dům Cema Murathana.“
Určitě jsi ho navrhoval ty.
Ano. Zrovna ho dodělali.
Jsi můj první host.
Tohle bysme měli zítra zasadit.
Jseš si jistej, že zůstanu?
Řekněme, že v to doufám.
Děkuju.
Ceme, máš nějaký kamarády?
Ano, mám.
Tak proč je neznám? Proč jsem je nepotkala?
Všechny ti představím. Chceš?
To bych byla moc ráda.
Moc ráda.
A ty máš nějaký kamarády?
No jo. Všichni jsou pořád se mnou. To přeci víš.
To jsou spolupracovníci.
Ne. Kdepak.
No… třeba Sarp je můj kamarád ze školy.
Nejdřív jsme spolu vlastně vůbec nevycházeli.
S Ömerem byli kamarádi jako děti. A Murat taky.
Všichni tři byli kamarádi. Sarp mě vlastně s Ömerem seznámil.
Murat a Esra už byli spolu. Takže…
Najednou jsme byli blízcí přátelé. Sblížili jsme se.
Funda.
Když Funda začala pracovat, stala se z ní má blízká kamarádka.
Vlastně…
Jo, všechno to bylo kvůli tomu nebo onomu.
Ale víš, vycházíme spolu moc dobře.
Myslím, že mám ohromný štěstí.
Nikdy jsem nikoho jinýho nepotřebovala.
Samozřejmě jsem měla kamarády i v dětství.
Ale nezůstávala jsem na jednom místě dost dlouho,
tak jsme ztratili kontakt.
Skoro se všema jsem ho ztratila.
Můj strejda. Strejda je můj nejlepší kamarád.
Ömer taky býval nejlepší kamarád.
Mimochodem, všechno vypadá skvěle.
To ty vypadáš skvěle.
Nejdřív si mě dobíráš a pak to napravuješ.
- Říkals, že nemám skutečný přátele. - To jsem neřekl.
Řekls: „To jsou spolupracovníci.“
Nepřišla jsi s olivovou ratolestí?
Máš pravdu.
Nejspíš proto, že mě mí blízcí poslední dobou hodně zkoušejí,
jsem na tyhle věci trochu citlivá.
Omlouvám se.
Naučíš se znovu důvěřovat.
První večeře o samotě.
Fakt neuvěřitelný.
V posledních dvou letech
jsme neměli ani 24 hodin o samotě.
Jo.
Ale vsadím se,
že když se mnou strávíš celý den, už mě nedokážeš znovu pustit.
Jo, zapomněla jsem, jak jsi skromnej.
Slečno Solmaz?
Omluvám se, pane Ceme, ale asi to budete chtít vědět.
Slečnu Defne odvezli do nemocnice.
AMBULANCE
- Děkuju. Díky. - Hodně štěstí.
SOUDNÍ BUDOVA
Překlad titulků: Marek Buchtel