Den 11 september var en vacker, klar höstmorgon.
Jag åkte till jobbet senare än vanligt
eftersom jag hade börjat i CIA:s pensionsprogram.
Jag åkte till högkvarteret där jag hade varit ställföreträdande chef i två år.
CIA USA
Jag förväntade mig en sorglig dag då jag skulle sakna att jobba där.
Det blev uppståndelse.
Senaste nytt: Det ni ser är en oroväckande direktsändning.
Det är World Trade Center. Vi har obekräftade rapporter…
Där är det andra.
Ännu ett passagerarplan åker in i World Trade Center.
Herregud.
Vi tittar på en direktsändning från Washington.
Det kommer rök från Pentagon.
-United 93, bekräfta 350. -United 93.
-United 93, har ni information om det än? -Ja, han är nere.
-Är han nere? -Ja.
-När landade han? -Han landade inte.
Jaså, han är nere?
Alla antog att det var al-Qaida: FBI, militären, alla…
Det fanns inga andra grupper som var så pass organiserade
och hade förmågan att planera och utföra nåt i den skalan mot USA.
Presidenten sa:
"Jag vill ha amerikanare – militären eller CIA –
i Afghanistan på jakt efter bin Ladin."
Den 14:e ringde chefen för Counterterrorism Center och sa:
"Gary, vill du ta ett team, det första teamet, till Afghanistan?
Jag vet ingen som är bättre förberedd. Du har jobbat på det i flera år."
Jag sa: "Självklart."
Alla i USA vill slå tillbaka mot terroristerna,
och du säger att jag får leda attacken?
Ja.
Min fru var inte glad. Hon sa: "Du ska gå i pension."
Hon sa: "Du är 59 år. Varför gör du det här?"
Det fanns en bild i Washington Post på en brandman i New York.
Han var klädd i uniform med tårar rinnande ner för ansiktet,
för han var på begravning.
Jag höll upp tidningen och sa: "Därför ska jag åka. Jag måste göra det."
HEMLIGHETSSTÄMPLAT
SPY OPS: HEMLIGA UPPDRAG
En minnesdag i Washington och världen.
Landet pausar för att hedra de förlorade, försvunna och förändrade för alltid.
Vi var alla, hela USA:s regering, i chock.
TRE DAGAR EFTER 9/11
De möttes i Vita husets situationsrum.
GRUPPLEDARE JAWBREAKER, CIA
Chefen för Counterterrorism Center och George Tenet, chefen för CIA, var där.
De pratade om möjliga åtgärder.
Vi visste att det var bin Ladin, att han var i Afghanistan,
och att han hade byggt al-Qaida-nätverket.
Jag hade åkt till Afghanistan under den perioden,
mellan 1996 och 1999, vid tre olika tillfällen.
Vi hade kontakt med nästan alla befälhavare av intresse i landet.
Så det var logiskt att jag återvände under det första besöket
för att försöka övertala dem att jobba med oss.
Då började vi planera.
Counterterrorism Center och jag började samla teamet.
Phil Reilly, en av CIA:s yngsta underrättelsetjänstofficerare…
STÄLLFÖRETRÄDANDE CHEF JAWBREAKER, CIA
…hade föreslagits som ställföreträdare.
Efter tio minuter tänkte jag: "Han är rätt kille."
När jag träffade Gary Schroen hade jag redan hört talas om honom.
Han var väldigt omtalad inom CIA,
nästan legendarisk inom Främre Orienten-avdelningen.
Han hade CIA:s högsta utmärkelse, redan innan 9/11.
Mina känslor… De var inte ädla. Jag var väldigt arg och upprörd.
Jag, som många andra,
ville ta de ansvariga för attacken mot vårt land.
Hämnd var en stor motivation för mig. Men jag kände mig också ödmjuk och hedrad.
Jag hade dragit vinstlotten, den för att vara med i teamet.
Vi fick uppdraget av Cofer Black, chefen för Counterterrorism Center.
Vi skulle åka till Afghanistan och kontakta norra alliansen.
Vi skulle få över dem på vår sida och få dem att inse att vi
skulle föra in stora delar av militären och att vi skulle samarbeta.
Han sa: "Du måste förbereda dem för att ta emot amerikanska specialförband
så att de kan peka ut mål i Kabuls försvarslinje.
Sen måste du ta dig förbi talibanerna, knäcka dem,
ta dig in i Kabul och hitta bin Ladin och hans medarbetare.
Och när du har dödat bin Ladin, hugger du av hans huvud,
lägger det på is och skickar det så att jag kan visa presidenten."
När jag gick ut sa jag till Phil: "Skämtade han?"
Phil sa: "Nej, han menade allvar."
Hur som helst, det var våra order. Så vi började planera.
Jag fick den bästa fältkommunikatören: John.
FÄLTKOMMUNIKATÖR JAWBREAKER, CIA
Jag valde en paramilitär officer vid namn Phil.
PARAMILITÄR OFFICER JAWBREAKER, CIA
Gary valde den bästa handläggaren i Främre Orienten-avdelningen: Chris.
HANDLÄGGARE JAWBREAKER, CIA
En annan kille var före detta SEAL-soldat.
Han hade koll på sprängningar. Han var en stor, stark man.
UPPDRAGSTAGARE COUNTERTERRORISM CENTER, CIA
Vi valde Doc Phillips som sjukvårdare.
Han var sjukvårdsman i Vietnam, under Special Forces dagar.
Han visste precis vad han behövde ta med sig dit.
Jag hade jobbat på ett program
som övervakade områdena bin Ladin besökte.
Det var vårt team som filmade Usama bin Ladin gå över Tarnak Farms.
TARNAK FARMS AL-QAIDA-TRÄNINGSLÄGER
Obemannade och obeväpnade spionplan som kallas Predator
flyger över kända al-Qaida-träningsläger.
Filmmaterialet skickas direkt till CIA:s högkvarter en halv värld bort.
Predator fångade fler otroliga bilder.
Den här långa figuren i vita kläder
tror många underrättelseanalytiker är Usama bin Ladin.
Idén var att åka tillbaka och ta honom om det behövdes.
Det var det jag jobbade på innan 9/11.
Den 10 september var allt klart.
Vi skulle flyga hem med Lufthansa.
Han skulle komma hem på morgonen den 11 september.
Min dotter ringde och frågade: "Var är pappa?"
Jag sa: "Han är på väg hem."
Över Mittatlantiska ryggen kom piloten in och sa att de skulle stänga luftrummet.
Doc Phillips satt fast i Gander i Newfoundland.
Alla plan hölls på marken, och han hölls där med dem,
och det var viktigt att få honom tillbaka till oss.
Dave ringde, och jag sa:
"Vet du när du kommer hem? För de låter nog planen lyfta snart."
Han sa: "Jag kommer inte hem.
De ska flyga in och hämta mig. Vi ses nog om en månad eller två."
Sue hade varit på CIA en hel del. Hon förstod genast vart jag skulle.
Hon visste att jag hade jobbat på Afghanistan sen 1980.
Det visade sig att det var en helikopter, en CIA-helikopter, som väntade på oss.
Det var tre besättningsmän, så vi var totalt tio CIA-anställda
som skulle försöka ta sig in i Afghanistan.
Vi såg ut som Over-the-Hill Gang.
Samma grupp människor hade gjort sånt här över hela världen.
CIA har ett ställe med alla sorters kända vapen,
ofantliga mängder.
Vi hade tio av varje vapen,
plus diverse ammunition folk trodde att vi kunde behöva.
Jag trodde att CIA hade ett lager med militäruniformer,
men det har vi inte, så vi åkte till den lokala REI-butiken.
Vi var tre. Vi hade en stor kundvagn full av saker.
En av tjejerna frågade: "Vart ska ni?" Jag sa: "Vandra i bergen."
Hon sa: "Var?"
Jag sa: "Tja, utomlands."
Hon tittade bara på oss.
Det sista vi tog var 3 miljoner dollar i kontanter.
Det var avgörande.
Tre miljoner var bara den första delen som behövdes
för att få krigsherrar att göra det rätta.
Kontanter behövdes för offensiva operationer.
DUSJANBE, TADZJIKISTAN 19 SEPTEMBER 2001
Sen mötte vi upp vår Mi-17, en enda rysk helikopter.
Den 26 september fick vi tillstånd att komma in i Afghanistan,
och vi flög in genom Anjumanpasset.
Helikoptern hade händelsevis precis renoverats.
Jag säger det då den inte var i bra skick.
När vi steg hörde man motorn driva på.
Den började bli överbelastad
eftersom luften blev tunnare och lyftkraften minskade.
De kommunicerade med vår kontaktsnubbe via radio.
De visste inte om vi skulle klara det.
Vi kanske behövde vända om.
Helikoptern kunde inte fortsätta klättra vid 5 200 m.
Den ansträngde sig verkligen för att ta sig över Hindukush.
Man kände hur den ansträngde sig.
När vi steg ner förändrades motorljudet och alla gjorde tummen upp.
När vi hade passerat passet var det lugnt. Vi steg ner i Panjshirdalen.
PANJSHIRDALEN, AFGHANISTAN 26 SEPTEMBER 2001
Vi landade kl. 14.30 den 26:e.
När jag klev av stod det 10-11 afghaner där.
De var killar från norra alliansen, och jag kände igen fem av dem.
Vi hade träffats under mina tidigare besök.
OFFICIELL KAMERAMAN NORRA ALLIANSEN
Alla var glada, inklusive jag, att amerikanarna gav sig in i kriget.
Vi var glada över att det skulle bli ett internationellt krig
och att världen skulle ingripa.
De sa: "Vi är redo att attackera Afghanistan,
men först vill vi förstå hur ni ställer er.
Hur ser ni på saken? Godtar ni det eller inte?"
Norra alliansen var en enad allians som gick på talibanerna och al-Qaida.
Men under ytan var den bräcklig
eftersom den förde samman olika etniska grupper i Afghanistan.
Talibanerna kontrollerade 3/4 av landet…
NORRA ALLIANSEN TALIBAN
…år 2000 och 2001, men de kunde inte ta Panjshirdalen.
Så de var i ett dödläge.
Ahmad Shah Massoud hade en armé på omkring 8 000 soldater.
Norra alliansens soldater var fantastiska på vad de gjorde.
Det var deras dal. De tänkte inte bara släppa in talibanerna.
Masood Khalili var Ahmad Shah Massouds bästa vän.
De var som bröder.
Al-Qaida.
Bin Ladin.
Zawahiri.
De var alla i Afghanistan.
Talibanerna började vara grymma, började döda.
Alla tjejer tänkte:
"Kommer de för att ta mig?
För att döda mig?
För att skada mig
och min bror?"
Befälhavare Massoud sa: "Vi måste varna världen."
PARIS, FRANKRIKE 4 APRIL 2001
Vi åkte till Frankrike.
Det var hans första resa till Frankrike, och där blev han inbjuden av EU.
Där förklarade han nåt väldigt viktigt.
Talibanerna som är aktiva i Afghanistan…
KÄLLA: EU, 2001
…har en väldigt specifik vision och tolkning av islam.
Grupperna som stöttar dem, som Usama bin Ladins,
samt den pakistanska regimen, har liknande mål.
Jag vill betona att deras mål
inte är begränsade till Afghanistan.
Tro mig, deras mål är att fortsätta bortom Afghanistan till resten av världen.
Massoud…
…avslöjade sanningen om talibanerna,
al-Qaidas nätverk och bin Ladin för det internationella samfundet.
PANJSHIRDALEN, AFGHANISTAN 9 SEPTEMBER 2001
Två arabiska killar från Europa som var kopplade till bin Ladins al-Qaida
skaffade falska journalistdokument
och kom till Afghanistan med en kamera full med sprängämnen.
Den 9 september fick de äntligen sätta sig ner med Ahmad Shah Massoud,
den norra alliansens ledare och talibanernas största fiende.
Befälhavaren satt bredvid mig, axel mot axel.
Befälhavaren sa: "Ställ frågorna först."
Det var 15 frågor, och 8 handlade om Usama bin Ladin.
Sen drog de igång kameran.
De sprängde bomben.
Jag blev svårt skadad.
Jag öppnade ögonen…
…efter fyra eller fem dagar.
Min första fråga var: "Hur…? Vad hände med min vän?"
Han dog.
Det var den 9 september, runt kl. 11.00.
Han dog i mitt knä.
Han dog.
Afghanistan förlorade en son.
Världen förlorade en ärlig man.
Bin Ladin hade en överenskommelse med Mullah Omar, talibanernas ledare.
Han sa: "Jag ger dig pengar
om du ger mig en fristad här i Kandahar och i landet."
Mullah Omar sa ja.
Bin Ladin visste att han, om han kunde döda Ahmad Shah Massoud,
skulle avlägsna talibanernas största fiende i Afghanistan.
Bin Ladin sa till Mullah Omar att hans män hade utfört attacken.
Han sa: "Amerikanarna kommer att komma efter mig,
och du har gått med på att låta mig stanna här."
Så när bin Ladin frambringade USA:s vrede mot Afghanistan
kunde inte Mullah Omar kasta ut honom.
Ahmad Shah Massouds död enade verkligen norra alliansen.
Om det fanns tvivel om vilken sida de skulle stå på…
Det fanns ingen anledning att tveka. De var helt på.
Vi sju började arbeta direkt och gjorde det vi behövde göra.
Först slog vi läger i ett hus, ett säkert boende.
Vi sa: "Vi är spjutspetsen. Vi är här, det finns ingen annan."
Skälet till att militären sa att de inte skulle följa med oss
var för att det inte fanns nån Search and Rescue-möjlighet.
Och det är för farligt att skicka soldater till en plats där de inte kan räddas.
Vi påstods vara macho-killar,
men alla visste att det var farligt.
Helikoptern var
vår ända väg därifrån.
Om helikoptern gick sönder eller inte kunde ta sig över berget
var vi tvungna att gå.
Och det var en lång väg över bergen mot Pakistan.
Vi försökte lista ut det.
Utan Ahmad Shah Massoud – vem var det som bestämde?
LEDARE, NORRA ALLIANSEN AFGHANISTANS FÖRSTA VP
General Fahim, den nya ledaren för norra alliansen,
var helt annorlunda jämfört med Ahmad Shah Massoud.
Men han var en kämpe, och han ville jobba med oss.
Vi gick på ett möte. Det var ett gäng högt uppsatta killar där.
Och… Så vi satte oss ner, och jag hade en…
Jag hade 250 000 dollar med mig.
Jag sa till norra alliansens befälhavare
att jag inte ville höra om politiska eller etniska motsättningar.
Jag sa: "Ni var enade under Ahmad Shah Massoud.
Jag kontrollerar pengarna,
och jag har mycket att ge ut för specifika ändamål.
Men om ni inte samarbetar får ni inget."
Pengar gick till befälhavare som behövde det,
till olika militära befälhavare, och allt kom från teamet.
Vi organiserade ett Fusion Center.
Det var ett par CIA-anställda,
samt norra alliansens underrättelseanalytiker.
De kunde ta information de samlade ihop,
eller lyssna på talibanernas radio, och säga: "Det här är vad som händer."
Det var taktiska saker.
Var är talibanerna? Vad gör de? Vad händer?
En av farorna vi stod inför…
Om vi råkade ut för ett bakhåll av talibanerna eller al-Qaida
skulle vi antagligen aldrig ses igen,
för det var uppenbart att vi var amerikanare.
Det var nåt vi stod inför.
En sak vi behövde göra
var att ta oss ner till frontlinjerna och märka ut dem.
Team 1 skickades till Kunduz.
Det var där raketer flög och många strider ägde rum.
Det andra teamet… Vi åkte till bergen ovanför Bagram.
KUNDUZ JAWBREAKERS BAS
BAGRAM FLYGFÄLT KABUL
Tanken var att inta Bagram…
…och börja jobba mot att inta Kabul.
Det var i princip vårt uppdrag.
De första tre till fyra veckorna märkte vi ut fiendens positioner.
Vi jobbade med lokalbefolkningen, kartor, laseravståndsmätare och annat
för att identifiera alla fiendens positioner
och skicka dem i underrättelserapporter till CIA,
som sen distribuerades till militären.
SHOMALISLÄTTEN, AFGHANISTAN 7 OKTOBER 2001
Vi hade bett om luftangrepp på Shomalislätten.
Vi hade en tv på gårdsplanen, och de slog på den.
Det var CNN, och de meddelade att militären hade inlett sitt bombanfall.
På mina order har USA:s militär inlett anfall mot al-Qaidas träningsläger…
USA SLÅR TILLBAKA BUSH TALAR TILL NATIONEN
…och talibanernas militära installationer i Afghanistan.
Den första kvällen stod Phil och jag på taket
och tittade på bergen mellan oss och Kabul.
Vi var omkring 50 km bort, och det var låga moln på himlen.
Vi tänkte: "När bomberna träffar kommer vi att se skenet på molnen."
Till slut
såg vi ett sken.
Det var igång.
Inget, det var allt.
De första luftangreppen… Det var inte chock och vördnad.
Jag tror att de… De ville inte orsaka sidoskador.
Först var vi och norra alliansen oroliga. Var är flygstyrkan vi har hört talas om?
Alla var nöjda och glada över
att det var krig mot talibanerna,
men våra trupper var inte nöjda med attackerna.
Istället för att fokusera på Kabuls,
Mazar-e-Sharifs eller Takhars frontlinjer
började de bomba på alla ställen i landet som såg ut att vara tankdepåer,
lastbilsverkstäder, träningsområden, baracker eller lager.
Så all bombning var bortkastad.
Team Alpha åkte till Mazar-e-Sharif.
Det var ett team som liknande det jag tillhörde.
De blev kända som hästsoldaterna.
Det fanns motståndsgrupper i norr…
ALPHAS GRUPPLEADER, CIA
…som befann sig innanför frontlinjen och stred i bergen.
Det var dit vi skulle.
BEFÄLHAVARE, UZBEKISKA STYRKOR NORRA ALLIANSEN
Abdul Rashid Dostum kallas ofta för krigsherre.
Sanningen är att han var en etnisk stamledare.
Han var ledare för den etniska gruppen känd som uzbeker.
När talibanerna hade befälet blev milisen en motståndsgrupp.
Dostum hade motståndskämpar överallt, samt nåt som liknande pretoriangardet…
…livvakter som följde med honom överallt.
Ryttare trädde fram ur ett dammoln.
Dostum sa: "Det är lite annorlunda här.
Det ni kallar häst kallar vi pansrat trupptransportfordon.
Jag lärde mig rida som barn.
Jag växte upp på en gård, så det var ingen stor grej.
Resten av teamet? Inte direkt.
Vårt jobb var i princip att agera vägledare
för de amerikanska specialförbanden.
Vägledare är de som går in i förväg
för att se till att de andra kan ta sig in säkert.
Jag är generallöjtnant John Mulholland, en Army Special Forces-officer.
Jag hade privilegiet och äran att leda 5th Special Forces Group 2001.
Den första ansträngningen syftade till
att få ett integrerat CIA-team och specialförbandssoldater att samarbeta.
Vi pratade med överste Mulholland.
Han försökte flera gånger
skicka två Black Hawk-helikoptrar över Anjumanpasset
och in i dalen.
De första två gångerna var vädret så dåligt…
Det var isförhållanden och snö. …att man fick vända om.
PANJSHIRDALEN, AFGHANISTAN 19 OKTOBER 2001
ODA 555 var ett detachement på tolv män och två helikoptrar.
Och av nån anledning landade de inte i vår landningszon.
Helikoptrarna landade på varsin sida av Panjshirfloden.
Det fanns ingen mottagningskommitté som sa:
"Hoppa av. Vi är vänner, allt är bra."
Vi gick mot platsen där vi trodde de skulle vara.
Hal, SEAL-soldaten kunde inte låta bli.
Det var vatten framför honom, så han hoppade i floden och simmade över.
Och han hittade ett av teamen.
Jag hade vit jacka och basebollkeps.
Jag vinkade och skrek: "Vi är CIA, skjut inte!"
De kom fram till oss.
Jag sa: "Jag heter Gary Schroen. Jag är från CIA. Vi ska välkomna er."
De var 24 Gröna baskrar på marken, 12 och 12.
Det teamet anslöt sig till Team Alpha, till JR Seeger och andra,
som jobbade med Dostum och andra element och mobiliserade dem.
PANJSHIRDALEN JAWBREAKER-TEAMET
MAZAR-E-SHARIF TEAM ALPHA
Det specialförbandsenheten skulle göra var att lasermarkera mål på slagfältet,
så att amerikanska flygplan kunde se laserstrålen och startpunkten.
De skulle sen bomba den punkten, som var en värdefull måltavla.
De använde SOFLAM.
Dostum kontaktade fienden som var framför oss.
Han sa: "Ni är på den förlorande sidan."
Fast han var inte så artig.
Ofta fick han ett otroligt oförskämt svar på radion.
Då vände han sig till våra kollegor i specialförbandet.
Han sa: "Jag behöver verkligen ett luftangrepp."
Då släppte flygvapnet eller flottan
laserstyrd ammunition på den platsen.
Då krävdes det inte mycket övertygande –
efter att ha sett sin partner sprängas i luften –
för att få dem att inse att det var på fel sida.
Vi beskrev den första tiden i Afghanistan som Mad Max möter Star Wars.
Vi kombinerade gamla krigföringsmetoder, så som att färdas på hästrygg,
med 2000-talets teknik, så som laserstyrd och precisionsstyrd ammunition.
I början av november var det tydligt vart vi var på väg.
Gary behövdes i Washington för möten.
Han hade den mest aktuella kunskapen om situationen,
vilket president Bush och andra suktade efter.
Jag lämnade dalen… Jag tror att det var den 4 november.
Jag gick i pension den 31 november.
Den 4 december skrev jag på ett kontrakt om att jobba för CTC.
Jag ombads hjälpa Counterterrorism Center och deras specialoperationsavdelning.
Jag blev deras operativa chef, och vi skulle ta al-Qaida.
Mycket skulle ske från högkvarteret i Washington,
så vi överlämnade Jawbreaker till det andra Jawbreaker-teamet,
vilket leddes av Gary Berntsen.
En del av mitt team var där för att vi skulle överlappa.
MAZAR-E-SHARIF, AFGHANISTAN 10 NOVEMBER 2001
Vi gjorde betydande luftangrepp mot talibanska försvarspositioner.
De bröt igenom det sista Taliban-försvaret vid Hindukush norra utlöpare.
Nu var slätterna upp till Mazar-e-Sharif öppna.
Talibanerna övergav i princip Mazar-e-Sharif.
Vi behövde inte kämpa för staden.
Det var en folkmassa från Mazar-e-Sharif
som var glada att se talibanerna försvinna.
Det var en underbar känsla.
Vi visste att vårt jobb inte var klart, men det var ett fint ögonblick.
Jag kommunicerade med Gary och hans team.
Han skulle åka från nordöst till sydväst, i riktning mot Kabul.
Kabuls befrielse var slutmålet.
Kabul var huvudstaden.
Den var det innan talibanerna tog över, och den är det än idag.
Den som äger den äger landet.
Att ta tillbaka den var avgörande för att få den nya regeringen på plats.
Talibanerna lämnade Kabul den första kvällen vi attackerade,
och det var definitivt i konvojer.
På morgonen den 14:e ledde generalen sina trupper.
Han sa till CIA-teamet som hade skuggat honom
under striden på Shomalislätten:
"Ni väntar medan jag går in."
De sa: "Nej, vi följer med dig."
Vårt team och specialförbandssnubbarna följde generalen ner,
och han körde rakt in.
Han var den första högt rankade personen från norra alliansen att åka in.
Dagen då attacken mot talibanernas styrkor inleddes
var jag på frontlinjen av den gamla norra vägen.
Vi var på väg till Kabul.
Stridsvagnarna kom fram, infanteriet bakom dem.
Jag tog mig kamera och hoppade på en av stridsvagnarna.
Det tog inte lång tid. Det var praktiskt taget inget motstånd.
I morse, när norra alliansen åkte in i Kabul,
gick folket ut på gatorna.
John Mulholland gav mig en stor kram, och kan ha knäckt två revben.
Han var extatisk över att Kabul äntligen föll.
Vi tänker på Jawbreaker ett ögonblick.
De hade kämpat och besegrat talibanerna…
…på knappt två månader.
Det var fantastiskt.
Vår största besvikelse var att bin Ladin var på flykt.
Gary Berntsens team spårade bin Ladin till Tora Bora-regionen i Afghanistan.
Man vet att han var där, att han flydde över gränsen…
BIN LADIN KOM UNDAN
…trots styrkors ansträngningar.
Pakistanierna sa att de hade 4 000 soldater vid gränsen.
Kanske, men han flydde och tog sig igenom.
När vi visste att Kabul hade fallit
var det enda som återstod Kandahar, talibanernas hem.
Det skedde i början av december.
Nästan alla team
rapporterade kapitulation från talibanerna.
Så mycket hade förbjudits av talibanerna,
så som musik och lek
och allt en vanlig civilisation skulle betrakta som grundläggande.
Det var återigen tillgängligt.
Barberare hade köer med män som ville få skägget avrakat.
Familjer som hade gömt sina radioapparater plockade fram och spelade dem.
Små barn fick spela fotboll igen.
De var framgångsrika,
för talibanerna försvann efter en månad eller så.
Det var otroligt. Talibanerna lämnade Afghanistan.
Ja. Herregud.
Det var en enad front mot den gemensamma globala fienden.
Hamid Karzai utsågs till interimspresident.
Början på ett nytt Afghanistan inleddes där och då.
Ordförande Karzai
är en beslutsam ledare.
Hans regering återspeglar afghaners hopp om en ny och bättre framtid.
USA ger sitt fulla stöd till ordförande Karzais interimsregering.
-Välkommen till Washington. -Tack.
Tack, sir.
Det vi kunde bevisa var att vi kunde
låta afghanerna göra jobbet själva.
Vi fick många saker, till exempel utbildning.
En armé på 300 000 byggdes.
Skolorna, vägarna, sjukhusen…
Och en annan sak som var viktig:
Frihet.
Det var inte för att USA sa åt oss att vara fria,
utan för att vi fick chansen
att visa vår rätt till frihet.
Det var saker vi fick.
Kriget blir inte kort.
Det vet vi baserat på historien om konflikten i Afghanistan.
Det har varit ett av inledande framgång,
följt av långa år av stagnering och ultimat misslyckande.
Vi ska inte upprepa det misstaget.
Efter mer än 13 år
nådde USA:s stridsuppdrag i Afghanistan ett ansvarsfullt slut.
Det är dags att hämta hem vårt folk.
USA avslutade 20 år av krig i Afghanistan, det längsta kriget i amerikansk historia.
Tusentals afghaner har flytt till Kabuls flygplats
i ett försök att lämna landet en dag efter att talibanerna tog kontroll.
Skräcken talibanerna utgör omsluter nu landet igen,
mer fullständigt än 2001.
Jag ber för folket i Afghanistan varje kväll.
Jag är 61 och en sorts svart fläck kommer att finnas där resten av mitt liv.
Jag kommer inte att återhämta mig på så sätt…
Vissa Vietnam-veteraner kanske kände likadant.
Jag var en ung kille 1975.
Jag vet inte hur Saigons fall var för de amerikanerna,
men jag vet inte hur vi ska återhämta oss från det här,
från det vi har gjort.
Vi måste definitivt åka tillbaka. Vi har nya fiender på ingång.
Tjugo år för vad, din idiot?
Hur hjälpte allt du gjorde?
När jag ser tillbaka på vad som har hänt tänker jag på min goda vän Masood Khalili…
…på att han skulle behöva se sitt land efter alla uppoffringar han gjorde.
Och säga: "Det är över."
Det finns inget jag kan göra längre.
Det är hjärtskärande.
Titta på den här oturliga nationen de senaste 43 åren.
Aldrig perioder av fred.
Aldrig perioder av firande.
Aldrig perioder av lycka.
Perioder av krig.
Vi förväntar oss att Europa, Nato och USA
ska erbjuda ekonomiskt och militärt stöd
till de nybildade motståndsstyrkorna.
Så att dagens ungdom, så som Ahmad Massoud som följer sin far,
och andra ungdomar ska kunna återuppbygga Afghanistan
och skapa ett modernt Afghanistan för dess folk och framtida barn.
Det står i vår kultur
att man ska ha hopp,
kärlek
och aldrig ge upp.
TILL MINNE AV GARY SCHROEN 6 NOVEMBER 1941 - 1 AUGUSTI 2022
I DEN HÄR SÄSONGEN AV
SPY OPS: HEMLIGA UPPDRAG
Noriega kunde använda Panama som transitpunkt för droger.
Vi visste att vi inte kunde fortsätta blunda för det.
Så jakten börjar.
Oleg Gordievskij, en sovjetisk KGB-officer,
är en av de bästa spionerna som har jobbat för brittiska underrättelsetjänsten.
Det slog mig aldrig att min kamrat kunde rekryteras av britterna.
Om jag tvivlade skulle jag skjuta honom.
Det finns en koppling mellan Grå vargarna och mannen som försökte döda påven.
Min avsikt var att döda påven och begå självmord.
Alla 11 gisslan är borta.
Golda Meir uppmanade till hämnd.
Grundprincipen var: Skjut och prata inte.
TALIBANSKA SPIONER
CIA hade inte gjort nåt liknande.
Vi försökte samarbeta med folk på fiendens sida.
Det finns tre kärnvapenstridsdelar på botten av norra Stilla havet.
K-129 var ett stridsfartyg som sjönk.
…journalister för Los Angeles Times.
Det här var mer komplicerat än att åka till månen.
SPY OPS: HEMLIGA UPPDRAG
Undertexter: Josephine Roos Henriksson