‎VIRGINIA, SUA ‎11 SEPTEMBRIE 2001
‎În 11 septembrie, dimineața era frumoasă.
‎Am plecat mai târziu ‎la muncă decât de obicei
‎deoarece intrasem ‎în programul de pensionare al CIA.
‎M-am dus la sediu, ‎unde fusesem adjunct doi ani.
‎Urma să fie o zi tristă ‎deoarece știam că-mi va fi dor de ei.
‎La un moment dat a fost o agitație.
‎Avem știri noi. ‎Urmăriți imagini foarte tulburătoare.
‎Acesta e World Trade Center. ‎Avem rapoarte neconfirmate…
‎E al doilea avion.
‎Încă un avion de pasageri lovește ‎World Trade Center.
‎Dumnezeule!
‎Urmărim imagini în direct din Washington
‎și vedem cum iese fum din Pentagon.
‎United 93, confirmă 350.
‎United 93.
‎Ai informații despre United 93?
‎Da, e jos.
‎- E jos? ‎- Da.
‎Când a aterizat?
‎Nu a aterizat.
‎S-a prăbușit?
‎Toți credeau că fusese al-Qaeda.
‎După cum spuneam, FBI, armata americană…
‎Pentru că nu existau grupări ‎capabile de o asemenea organizare
‎și abilitate de a planifica
‎și executa ceva ‎de amploarea asta împotriva Americii.
‎Președintele a spus: ‎„Vreau americani, fie militari, fie CIA,
‎pe teren, în Afganistan, ‎să-l vâneze pe bin Laden.”
‎Pe 14, un șef al Centrului ‎de Contraterorism m-a sunat și a zis:
‎„Gary, vrei să duci o echipă, ‎prima echipă, în Afganistan?”
‎Zicea: „Nu cunosc pe cineva în agenție ‎care să fie mai bine pregătit.
‎Ai lucrat ani întregi.”
‎Am zis: „Sigur că merg.”
‎Toată lumea din America ‎vrea să-i atace pe teroriști,
‎iar tu îmi spui că eu pot conduce atacul?
‎Da.
‎Soția mea era nemulțumită. ‎Zicea: „Te pensionezi.
‎Ai 59 de ani. De ce faci asta?”
‎În Washington Post era poza ‎unui pompier din New York.
‎I se vedeau doar fața și uniforma,
‎iar lacrimile îi curgeau ‎fiindcă era la o înmormântare.
‎Am zis: „Pentru asta plec.”
‎I-am spus că nu pot să nu merg.
‎AGENȚIA CENTRALĂ DE INFORMAȚII
‎SECRETIZAT
‎OPERAȚIUNI DE SPIONAJ
‎OPERAȚIUNEA ‎JAWBREAKER
‎O zi de comemorare ‎în Washington și în toată lumea.
‎Națiunea se oprește pentru a-i onora ‎pe cei pierduți, dispăruți și afectați.
‎Cred că eram șocați. ‎Tot guvernul american era șocat.
‎Se întâlneau la Casa Albă, ‎în Camera de Criză.
‎Șeful Centrului de Contraterorism,
‎șeful CIA, George Tenet, erau acolo.
‎S-au întâlnit și au discutat ‎despre posibile reacții.
‎Știam că fusese mâna lui bin Laden, ‎că era în Afganistan
‎și că el construise rețeaua al-Qaeda.
‎Fusesem în Afganistan în perioada aceea,
‎din 1996 până în 1999, de trei ori.
‎Am avut contacte ‎cu toți comandanții importanți din țară.
‎Așa că era firesc ‎ca eu mă întorc la prima vizită
‎ca să-i conving să colaboreze cu noi.
‎Deci eu și Centrul de Contraterorism ‎am început să facem planuri
‎și să adunăm echipa.
‎Phil Reilly, unul dintre cei mai tineri…
‎…ofițeri de informații din agenție,
‎îmi fusese sugerat ca adjunct al meu ‎în cadrul echipei.
‎Am vorbit zece minute și am spus: ‎„Pe ăsta îl vreau.”
‎Auzisem de Gary Schroen ‎când l-am cunoscut prima dată.
‎Era un personaj foarte cunoscut în CIA.
‎Aș spune că era legendar ‎în Divizia pentru Orientul Apropiat.
‎A fost decorat pentru evenimente ‎de dinainte de 11 septembrie.
‎Probabil că sentimentele mele ‎nu erau nobile.
‎Eram furios, foarte supărat. ‎Voiam, asemeni multora,
‎să-i prind pe cei vinovați ‎de atacarea țării noastre.
‎Răzbunarea era motivația mea.
‎Dar, sincer, ‎eram și foarte modest și onorat.
‎Știam că am câștigat la loterie, ‎cel de a fi în echipă.
‎Am aflat de misiune verbal ‎de la Cofer Black, șef la Contraterorism.
‎Urma să mergem în Afganistan, ‎să contactăm Alianța Nordică,
‎să-i aducem lângă noi,
‎să-i facem să înțeleagă că vom aduce ‎elemente importante ale armatei americane
‎și că vom lucra împreună.
‎A zis: „Trebuie să-i pregătiți ‎să primească Forțele Speciale Americane
‎care vor sosi la un moment dat ‎ca să identifice țintele
‎pe câmpul de luptă de lângă Kabul.
‎Apoi, după ce treceți de talibani, ‎îi dispersați și intrați în Kabul,
‎îi vânați pe bin Laden și ai lui.
‎Iar după ce îl omorâți pe bin Laden,
‎îi tăiați capul, îl puneți în gheață ‎și mi-l trimiteți să-l vadă președintele.”
‎Am ieșit și l-am întrebat pe Phil: ‎„A glumit?”
‎Phil a zis: „Nu, vorbea serios.”
‎Dar astea erau ordinele noastre. ‎Așa că am început să planificăm.
‎Aveam cel mai bun comunicator, John.
‎Am ales un alt ofițer paramilitar, ‎pe nume Phil.
‎Gary l-a ales pe Chris ‎din Divizia pentru Orientul Apropiat.
‎Un alt tip era un fost membru SEAL.
‎Se pricepea la demolări.
‎Și era un om uriaș, puternic.
‎L-am adus și pe Doc Phillips, ‎care era medicul.
‎A fost medic de front în Vietnam, ‎pe vremea Forțelor Speciale.
‎El știa exact ce să ducă ‎într-un asemenea loc.
‎Lucrasem la un program ‎de supraveghere aeriană…
‎…a zonelor frecventate de bin Laden.
‎Echipa noastră l-a filmat
‎pe Osama bin Laden plimbându-se ‎prin Tarnak Farms.
‎Avioane Predators, fără pilot și armament
‎zboară deasupra taberelor ‎de antrenament al-Qaeda.
‎Imaginile au fost transmise ‎în direct la sediul CIA.
‎Avionul a surprins imagini ‎și mai deosebite.
‎Această siluetă înaltă, în haine albe,
‎e considerată de analiști ‎ca fiind Osama bin Laden.
‎Deci ideea ar fi ‎să ne întoarcem să-l capturăm.
‎Asta făceam înainte de 11 septembrie.
‎Pe 10 septembrie aveam totul pregătit.
‎Zburam acasă cu o cursă Lufthansa.
‎În dimineața zilei de 11 septembrie ‎era programat să vină acasă.
‎M-a sunat fiica mea și a întrebat: ‎„Unde e tata?”
‎Am zis: „E-n drum spre casă.”
‎Deasupra Dorsalei Atlantice pilotul ‎a anunțat că se închide spațiul aerian.
‎Doctorul Phillips era blocat în Gander.
‎Avioanele erau blocate la sol, ‎iar el era blocat și el.
‎Era important să-l aducem înapoi la noi.
‎A sunat Dave și i-am spus: ‎„Știi când te ajungi acasă?
‎Vor ridica avioanele curând.”
‎Mi-a zis: „Nu vin. ‎Vor trimite un avion după mine.
‎Și ne vedem peste o lună sau două.”
‎Sue cunoaște agenția
‎și a înțeles imediat unde mă duc.
‎Știa că m-am ocupat ‎de Afganistan din 1980, deci știa.
‎Se pare că era un elicopter ‎pe care urma să-l folosim.
‎Ne aștepta un elicopter deținut de CIA.
‎Avea un echipaj de trei oameni, ‎deci eram în total zece
‎de la CIA încercând ‎să intre în Afganistan.
‎Păream o bandă care merge la război.
‎Același grup de oameni ‎care au făcut asta peste tot în lume.
‎Avem un loc, surprinzător, de la CIA,
‎unde sunt toate armele cunoscute de om.
‎În cantități mari.
‎Aveam zece din fiecare armă,
‎plus diversele muniții ‎pe care le consideram necesare.
‎Credeam că vom avea un depozit ‎cu uniforme militare.
‎CIA nu are, așa că ne-am dus ‎să ne aprovizionăm de la magazinul local.
‎Eram trei. Coșul de cumpărături era plin.
‎O doamnă ne-a întrebat: „Unde mergeți?”
‎„În munți”, îi zic. „Unde?”, zise ea.
‎Și am spus: „În străinătate.”
‎Ne-a privit fără o vorbă.
‎Apoi am luat ultimul lucru: ‎trei milioane de dolari.
‎Banii era esențiali,
‎iar trei milioane erau ‎doar tranșa inițială necesară
‎să stimulăm comandanții militari ‎să facă ce trebuie.
‎Aveam nevoie de bani ‎pentru operațiuni ofensive.
‎DUȘANBE, TADJIKISTAN ‎19 SEPTEMBRIE 2001
‎Am mers mai departe ‎și am ajuns la Mi-17, un elicopter rusesc.
‎Pe 26 septembrie am primit ‎permisiunea de a intra în Afganistan.
‎Am zburat prin trecătoarea Anjuman.
‎Întâmplător, elicopterul tocmai fusese ‎revizuit într-o oarecare măsură.
‎Spun asta pentru că nu părea tocmai bun.
‎În timp ce urca, ‎auzeai cum se schimbă sunetul motorului.
‎Era suprasolicitat ‎deoarece aerul devenea mai rarefiat,
‎iar portanța scădea.
‎Practic, se transmiteau mesaje ‎prin stația internă către omul nostru.
‎Nu știau dacă vom ajunge.
‎Puteam să ne întoarcem.
‎Plafonul elicopterului nici nu ajunge ‎la 5.000 de metri.
‎Chestia asta se chinuia ‎să traverseze munții Hindu Kush.
‎Simțeai cum se chinuie să rămână în aer.
‎La coborâre, auzeam cum se schimbă ‎turația motorului
‎și toată lumea se bucura.
‎După trecătoarea Anjuman, știam că e bine.
‎Am coborât în Valea Panjshir.
‎VALEA PANJSHIR, AFGANISTAN ‎26 SEPTEMBRIE 2001
‎Era ora 14:30, în după-amiaza zilei de 26.
‎Când am coborât eu,
‎erau probabil zece ‎sau unsprezece afgani acolo.
‎Băieți din Alianța Nordică.
‎Am recunoscut cinci. ‎Și ei m-au recunoscut.
‎Ne mai văzuserăm ‎în vizitele mele anterioare.
‎YOUSUF JAN NESAR, ‎CAMERAMAN OFICIAL, ALIANȚA NORDICĂ
‎Toți erau fericiți, inclusiv eu,
‎că americanii se implicau în acest război.
‎Ne-am bucurat că acest război ‎va deveni unul internațional,
‎iar lumea va interveni aici.
‎Au spus: „Suntem gata ‎să atacăm Afganistanul,
‎dar nu fără să înțelegem ‎punctul vostru de vedere.
‎„Ce părere aveți despre asta? ‎Acceptați sau nu?”
‎Alianța Nordului era unită,
‎referitor la atacarea talibanilor ‎și al-Qaeda.
‎Dar dincolo de aparențe era ‎oarecum fragilă
‎pentru că reunea grupuri etnice ‎disparate din Afganistan.
‎Talibanii controlau ‎trei sferturi din țară pe atunci…
‎…în 2000, 2001, dar nu au putut ‎cuceri Valea Panjshir.
‎Așa că erau în impas.
‎Ahmad Shah Massoud ‎avea o armată de vreo 8.000 de luptători.
‎Acești luptători ai Alianței Nordului ‎sunt excelenți în ceea ce fac.
‎Asta e valea lor. ‎Nu vor lăsa talibanii să intre fără luptă.
‎Masood Khalili era cel mai bun prieten ‎al lui Massoud.
‎Erau ca frații.
‎Al-Qaeda, bin Laden, Zawahiri.
‎Toți erau în Afganistan.
‎Talibanii au început să fie ‎cu adevărat cruzi, să ucidă.
‎Toate fetele din case se întrebau:
‎„Oare vin acum să mă ia?
‎Să mă omoare?
‎Să mă alunge?
‎Și pe fratele meu?”
‎Comandantul Massoud a zis: ‎„Trebuie să avertizăm lumea.”
‎Am fost în Franța.
‎Prima sa călătorie în Franța.
‎Și acolo, în Franța, ‎a fost invitat de Uniunea Europeană.
‎Iar acolo a anunțat ceva foarte important.
‎Talibanii activi din Afganistan…
‎UNIUNEA EUROPEANĂ, 2001
‎…au o viziune ‎și o interpretare specifică a Islamului.
‎Grupările care îi susțin,
‎ca cea a lui Osama bin Laden, ‎alături de regimul pakistanez,
‎au obiective similare.
‎Vreau să insist asupra faptului ‎că obiectivele acestor grupări
‎nu sunt limitate doar la Afganistan.
‎Credeți-mă, scopul lor e ‎să continue dincolo de Afganistan,
‎în toată lumea.
‎Massoud a dezvăluit ‎adevărata față a talibanilor,
‎a rețelei al-Qaeda și a lui bin Laden ‎în fața comunității internaționale.
‎Doi arabi care erau afiliați ‎cu al-Qaeda din Europa
‎au obținut acreditări false de jurnaliști ‎și au venit în Afganistan cu o cameră…
‎…plină cu explozibil.
‎Iar pe 9 septembrie,
‎au obținut o întrevedere ‎cu Ahmad Shah Massoud,
‎liderul Alianței Nordice, ‎cel mai mare dușman al talibanilor.
‎Comandantul stătea lângă mine, ‎umăr la umăr.
‎El îmi zice: ‎„Spune-mi întrebarea mai întâi.”
‎Erau 15 întrebări, ‎iar opt erau despre Osama bin Laden.
‎Apoi au pornit camera.
‎Au detonat bomba.
‎Am fost grav rănit.
‎Am deschis ochii după…
‎…patru sau cinci zile.
‎Prima întrebare a fost ‎„Cum? Ce s-a întâmplat cu prietenul meu?”
‎A murit.
‎Era 9 septembrie, pe la 11 dimineața.
‎A murit în brațele mele.
‎A murit.
‎Afganistanul a pierdut un fiu.
‎Lumea a pierdut un om cinstit.
‎Până atunci bin Laden făcuse o înțelegere ‎cu liderul talibanilor, Mullah Omar.
‎„Îți dau bani
‎dacă îmi dai adăpost ‎aici, în Kandahar și în țară.”
‎Iar Mullah Omar a acceptat.
‎Bin Laden știa că, dacă l-ar putea ucide ‎pe Ahmad Shah Massoud,
‎ar scăpa de cel mai mare dușman ‎al talibanilor din Afganistan.
‎Bin Laden i-a spus lui Omar ‎că oamenii lui efectuaseră atacul.
‎„Acum, americanii vor veni după mine,
‎iar tu ai fost de acord ‎să rămân aici, în Afganistan.”
‎Deci când bin Laden a atras furia ‎Statelor Unite asupra Afganistanului,
‎conform codului după care trăia ‎Mullah Omar, acesta nu-l putea alunga.
‎Moartea lui Ahmad Shah Massoud ‎a unit Alianța Nordului.
‎Dacă mai erau îndoieli în privința lor,
‎nu mai aveam motive să întrebăm nimic.
‎Erau alături de noi.
‎Apoi, șapte dintre noi s-au dus imediat ‎la muncă, făcând ce trebuia.
‎Mai întâi am stabilit tabăra într-o casă ‎oarecum conspirativă.
‎Practic eram vârful de lance.
‎Suntem singuri aici.
‎Motivul pentru care armata americană ‎declarase că nu urma să vină cu noi
‎a fost că nu are capacități ‎de căutare și salvare
‎și e prea periculos să trimită soldați ‎într-un loc unde nu pot fi salvați.
‎Toți eram bărbați macho, chipurile.
‎Dar toți știau că e periculos.
‎Nu era altă ieșire decât elicopterul.
‎Dacă se strica elicopterul ‎sau nu trecea de munți,
‎trebuia să plecăm pe jos.
‎Și era un drum lung ‎peste munți, spre Pakistan.
‎Am încercat să înțelegem,
‎în noua structură, ‎fără Ahmad Shah Massoud,
‎cine era la conducere?
‎GENERALUL FAHIM
‎Generalul Fahim, ‎care era liderul Alianței Nordului,
‎era foarte diferit de Ahmad Shah Massoud.
‎Dar era luptător ‎și s-a angajat să lucreze cu noi.
‎Așa că mergem la o întâlnire ‎unde era un grup de astfel de seniori.
‎Ne-am așezat și aveam
‎250 de mii de dolari la mine.
‎Le-am spus ‎comandanților Alianței Nordului,
‎că nu mă interesează ‎neînțelegerile politice,
‎nici cele etnice.
‎Sub Ahmad Shah Massoud ați fost uniți.
‎Eu controlez banii
‎și am mulți bani de oferit ‎pentru anumite scopuri.
‎Dar dacă nu colaborați, nu primiți nimic.
‎Banii erau pentru cei ce aveau nevoie,
‎pentru diferiți comandanți militari. ‎Și toți erau oferiți de echipă.
‎Am organizat un centru de fuziune.
‎Erau câțiva oameni de la CIA,
‎plus analiștii Alianței Nordice.
‎Aceștia luau informații pe care le adunau
‎sau le auzeau la radiourile talibanilor ‎și apoi spuneau: „Asta se întâmplă.”
‎Erau chestii tactice.
‎Unde sunt talibanii? ‎Ce fac? Ce se întâmplă?
‎Unul dintre pericole
‎era să intri într-o ambuscadă al-Qaeda,
‎probabil nu te mai vedea nimeni ‎căci era clar că ești american.
‎Trebuia să înfruntăm așa ceva.
‎Una dintre sarcini era ‎să mergem pe linia frontului
‎și să localizăm prin GPS unde era aceasta.
‎Echipa unu a plecat la Kunduz.
‎În Kunduz zburau rachete ‎și se dădeau lupte grele.
‎Cealaltă echipă desprinsă ‎a coborât dealurile de lângă Bagram.
‎Ideea era să cucerim Bagramul…
‎iar apoi să lucrăm ca să cucerim Kabulul.
‎Asta a fost misiunea noastră.
‎În primele trei-patru săptămâni ‎am pus la cale planurile inamice.
‎Lucram cu localnicii, cartografiam totul
‎cu telemetre laser și alte tehnici
‎pentru a identifica ‎toate pozițiile inamice
‎și pentru a trimite ‎rapoarte de informații către CIA
‎care erau apoi diseminate ‎imediat armatei americane.
‎CÂMPIILE SHOMALI, AFGANISTAN ‎7 OCTOMBRIE 2001
‎Solicitaserăm insistent ‎atacuri aeriene în Câmpia Shomali.
‎Aveam un televizor în curte. ‎Și l-au pornit. Era pe CNN.
‎Iar CNN anunța că armata americană ‎a început campania de bombardament.
‎Din ordinul meu, armata Statelor Unite ‎a început atacurile‎…
‎…împotriva taberelor de pregătire al-Qaeda
‎și a instalațiilor militare ‎ale regimului taliban din Afganistan.
‎În prima noapte, ‎eu și Phil am stat pe acoperiș,
‎uitându-ne la munții dintre noi și Kabul.
‎Eram la aproximativ 48 km, ‎dar pe cer erau nori.
‎Ziceam că, dacă vin bombele, ‎vom vedea lumina reflectată pe nori.
‎În sfârșit, am văzut o lumină. ‎Bine, începe.
‎Nimic. Asta a fost.
‎Primele lovituri aeriene n-au fost ‎de șoc și uimire.
‎Cred că n-au vrut să facă ‎pagube colaterale printre civili.
‎Inițial ne întrebam, ‎la fel și Alianța Nordică,
‎unde sunt atacurile aeriene?
‎Toți oamenii erau mulțumiți
‎și fericiți că măcar a fost ‎un război împotriva talibanilor,
‎dar ai noștri nu erau mulțumiți ‎de atacurile americane.
‎În loc să se concentreze ‎pe frontul din Kabul
‎sau pe fronturile ‎din Mazar-i-Sharif sau Takhar,
‎au început să bombardeze în țară
‎tot ce semăna ‎cu depozite pentru rezervoare,
‎ateliere de reparații camioane, zone ‎de instruire a trupelor, barăci, depozite.
‎Deci bombardarea ‎acestor locuri a fost irosită.
‎Echipa Alfa a mers la Mazar-i-Sharif.
‎Era o echipă a agenției
‎foarte asemănătoare ‎cu cea din care făceam parte.
‎Ei erau cunoscuți drept „cavaleriști”.
‎Erau grupări de rezistență în nord…
‎…care se aflau ‎în liniile talibane, luptând în munți.
‎Acolo urma să mergem.
‎Abdul Rashid Dostum e numit ‎adesea un despot războinic.
‎Adevărul e că era un lider tribal.
‎Era liderul grupului etnic cunoscut ‎drept uzbecii din Afganistan.
‎De când cu talibanii la putere, ‎erau grup de rezistență.
‎Dostum avea luptători peste tot,
‎dar avea ceea ce s-ar putea numi ‎o Gardă Pretoriană.
‎Erau gărzile lui de corp ‎care mergeau cu el peste tot.
‎Călăreții veneau dintr-un nor de praf.
‎Dostum spusese din prima: ‎„Lucrurile sunt diferite aici.
‎Ceea ce numim noi un transportor blindat, ‎voi îi spuneți cal.”
‎Știu să călăresc din copilărie.
‎Am crescut la o fermă ‎și n-a fost mare lucru.
‎Restul echipei, nu prea.
‎Treaba noastră era
‎să fim călăuze ‎pentru forțele speciale americane.
‎Călăuzele sunt cei care vin înainte
‎ca să fie siguri că băieții pot intra ‎în Afganistan în siguranță.
‎Sunt lt. general John Mulholland, ‎ofițer al Forțelor Speciale Militare.
‎Am avut privilegiul și onoarea
‎de a comanda ‎Grupul Cinci al Forțelor Speciale în 2001.
‎Primul efort a avut ca scop ‎colaborarea soldaților CIA
‎și ai Forțelor Speciale.
‎Am vorbit cu colonelul Mulholland.
‎A încercat de mai multe ori
‎să trimită două elicoptere Black Hawk ‎peste trecătoarea Anjuman
‎și să intre în vale.
‎În primele două dăți, vremea a fost rea, ‎gheață, zăpadă și s-au întors.
‎ODA 555 era un detașament de ajutorare ‎format din 12 oameni și două elicoptere.
‎Și, dintr-un motiv oarecare, ‎n-au aterizat chiar în zona desemnată.
‎Unul a aterizat pe un mal al râului ‎Panjshir, iar altul pe celălalt mal.
‎Nu exista un comitet de primire.
‎Le-am zis: „Coborâți! ‎Suntem prieteni. Totul e bine.”
‎Practic ne-am dus ‎spre locul unde credeam că vor fi.
‎Hal, din trupele Navy SEAL, a cedat. ‎Era apă în fața lui.
‎A intrat în râu și l-a traversat înot
‎și a găsit echipa.
‎Aveam o jachetă albă ‎cu fermoar și o șapcă.
‎Le făceam semne și strigam: ‎„Suntem de la CIA! Nu trageți!”
‎Au venit la noi. ‎Le-am zis: „Eu sunt Gary Schroen.
‎Sunt de la CIA. ‎Am venit să vă întâmpinăm.”
‎În seara aia erau ‎24 de berete verzi la sol, 12 și 12.
‎Acea echipă s-a unit cu echipa Alfa,
‎JR Seeger și alții,
‎colaborând cu Dostum și alte elemente ‎din acea zonă și mobilizându-i.
‎VALEA PANJSHIR ‎ECHIPA ‎JAWBREAKER
‎MAZAR-I-SHARIF ‎ECHIPA ALFA
‎Unitatea Forțelor Speciale trebuia
‎să marcheze cu laserul ‎țintele pe câmpul de luptă,
‎astfel încât avionul american ‎să vadă raza laser
‎și să vadă punctul de plecare.
‎Asta obțineau și urmau ‎să bombardeze capătul laserului
‎unde era o țintă importantă.
‎Era SOFLAM.
‎Adesea Dostum îi suna ‎pe inamicii din fața noastră
‎și le spunea: ‎„Sunteți în tabăra care pierde.”
‎Eu sunt politicos. El nu era.
‎De cele mai multe ori,
‎primea un răspuns ‎extrem de nepoliticos la radio.
‎Apoi se adresa colegilor noștri ‎din Forțele Speciale
‎și le spunea: ‎„Am nevoie de o lovitură aeriană acolo.”
‎Apoi Forțele Aeriene sau Marina
‎aruncau muniții ghidate cu laser ‎direct deasupra acelui loc.
‎N-a fost nevoie de multă convingere,
‎după ce un tip își văzuse ‎prietenul distrus,
‎să înțeleagă că era în tabăra greșită ‎și să ni se alăture.
‎Primele zile în Afganistan erau ‎ca ‎Mad Max ‎contra ‎Războiul stelelor‎.
‎Adunam laolaltă
‎metode antice de război, cai etc.
‎și le combinam ‎cu tehnologia din secolul 21,
‎arme ghidate cu laser, arme de precizie.
‎Dar la începutul lui noiembrie ‎era clar ce traseu aveam.
‎Gary era chemat la ședințe în Washington
‎pentru că înțelegea cel mai bine situația.
‎Președintele Bush și alții aveau ‎un apetit pentru asta.
‎Am părăsit Valea pe 4 noiembrie, cred.
‎M-am pensionat pe 31 noiembrie.
‎Iar pe 4 decembrie ‎am semnat un contract cu CTC.
‎Mi-au cerut să mă întorc ‎la Centrul de Contraterorism.
‎Departamentul de Operațiuni Speciale.
‎Eram director de operațiuni. ‎Trebuia să vânăm al-Qaeda.
‎Multe lucruri se conduceau de la sediu.
‎Așa că am predat operațiunea ‎celei de-a doua echipe ‎Jawbreaker‎.
‎Gary Berntsen era șeful ei.
‎Unii din echipa mea au rămas ‎să asigure tranziția.
‎MAZAR-I-SHARIF, AFGANISTAN ‎10 NOIEMBRIE 2001
‎Efectuam atacuri aeriene importante ‎asupra pozițiilor defensive talibane.
‎Au spart ultimele apărări talibane ‎de la poalele munților,
‎poalele nordice ale munților Hindu Kush.
‎Acum câmpiile erau deschise ‎până la Mazar-i-Sharif.
‎Talibanii au abandonat Mazar-i-Sharif.
‎N-a trebuit să luptăm pentru oraș.
‎Am avut o mulțime de oameni ‎din Mazar-i-Sharif
‎care se bucurau că pleacă talibanii.
‎A fost un sentiment minunat.
‎Știam că nu ne-am terminat treaba. ‎A fost un moment frumos.
‎Am comunicat cu Gary și cu echipa lui.
‎Se îndreptau dinspre nord-est
‎spre sud-vest, adică spre Kabul.
‎Eliberarea Kabulului avea să fie miza.
‎Kabul era capitala.
‎Era capitală înainte să vină talibanii ‎și rămâne capitală.
‎Deci cine o deține conduce țara.
‎Recuperarea ei era esențială ‎pentru stabilirea noului guvern.
‎Talibanii s-au retras din Kabul ‎în prima noapte în care am atacat.
‎De unde eram eu, ‎vedeam că plecau în convoaie.
‎KABUL, AFGANISTAN ‎14 NOIEMBRIE 2001
‎În dimineața zilei de 14, ‎generalul își conducea trupele.
‎Le-a spus celor ‎din echipa CIA care-l urmase
‎pe parcursul bătăliei ‎din câmpiile Shomali:
‎„Eu intru, iar voi așteptați.”
‎Iar ei au spus: „Venim și noi cu tine.”
‎Echipa noastră și cei din Forțele Speciale ‎au început să-l urmeze pe general,
‎care a intrat în oraș.
‎A fost primul om din Alianța Nordului ‎care a intrat în oraș.
‎În ziua în care a început ‎atacul asupra talibanilor,
‎eram în prima linie pe vechiul drum nordic
‎și ne îndreptam spre Kabul.
‎Tancurile erau în față, ‎infanteria în spate.
‎Am luat camera, am urcat pe un tanc ‎și am mers mai departe.
‎Nu a durat mult.
‎Practic, nu a existat nicio rezistență.
‎Azi-dimineață, când Alianța Nordului ‎intra în Kabul, oamenii ieșeau în stradă.
‎John Mulholland m-a îmbrățișat strâns ‎și e posibil să-mi fi rupt două coaste.
‎Era foarte entuziasmat ‎de căderea Kabulului.
‎Să ne gândim puțin la ‎Jawbreaker‎.
‎Au luptat și i-au învins pe talibani…
‎în aproape două luni.
‎E de-a dreptul uimitor.
‎Cea mai mare dezamăgire a fost ‎faptul că bin Laden fugise.
‎În acea perioadă, ‎echipa lui Gary Berntsen,
‎l-a depistat pe bin Laden ‎în regiunea Tora Bora din Afganistan.
‎E sigur că era acolo. A trecut granița.
‎BIN LADEN A FUGIT
‎În ciuda eforturilor, pakistanezii ziceau ‎că au 4.000 de soldați la graniță.
‎Poate. Dar a scăpat și a trecut.
‎Odată ce am știut că orașul Kabul căzuse,
‎mai trebuia să cucerim și Kandaharul, ‎cartierul general al talibanilor.
‎Asta a avut loc ‎la începutul lui decembrie.
‎Aproape toate echipele noastre ‎raportau predări din partea talibanilor.
‎Multe lucruri fuseseră ‎interzise de talibani,
‎cum ar fi muzica și cântatul ‎și tot ce o civilizație normală
‎ar considera fundamental pentru viață, ‎iar acum erau iarăși la liber.
‎Erau cozi la frizerii, ‎unde bărbații voiau să se bărbierească.
‎Bărbații și familiile ‎care își ascunseseră radourile
‎sau le îngropaseră, ‎acum le dezgropau și le ascultau.
‎Copiii puteau juca iar fotbal.
‎Au avut succes
‎pentru că, într-o lună, ‎talibanii fuseseră alungați.
‎Părea ireal. ‎Talibanii părăseau Afganistanul.
‎Da. Dumnezeule!
‎Era un front unit ‎împotriva inamicului global comun.
‎Hamid Karzai a fost numit ‎președinte interimar.
‎Începutul unui nou Afganistan ‎avea loc atunci.
‎Președintele Karzai e un lider hotărât.
‎Guvernul său reflectă speranțele
‎tuturor afganilor ‎pentru un viitor nou și mai bun.
‎Statele Unite susțin cu tărie guvernul ‎interimar al președintelui Karzai.
‎- Bun-venit la Washington! ‎- Mulțumesc.
‎Mulțumesc, dle.
‎Am putut dovedi că putem lăsa afganii
‎să-și facă singuri treaba.
‎Am câștigat multe lucruri. ‎Educația, de pildă.
‎S-a înființat o armată ‎de 300.000 de oameni.
‎Școlile, drumurile, spitalele.
‎Încă un lucru important…
‎libertatea.
‎Nu pentru că America ne-a spus ‎să fim liberi,
‎ci pentru că am avut ocazia
‎să ne manifestăm dreptul la libertate.
‎Asta e ceea ce am obținut.
‎Războiul nu va fi rapid. Știm asta ‎din istoria conflictelor din Afganistan.
‎A existat un succes inițial,
‎urmat de ani buni de zbateri ‎și de eșec final.
‎Nu vom repeta greșeala.
‎După mai bine de 13 ani,
‎misiunea americană de luptă ‎din Afganistan s-a încheiat responsabil.
‎E timpul să ne aducem oamenii acasă.
‎SUA au pus capăt ‎celor 20 de ani de război din Afganistan,
‎cel mai lung din istoria Americii.
‎Mii de afgani au dat buzna în aeroportul ‎din Kabul căutând să plece din Afganistan
‎la o zi după ce talibanii au preluat ‎controlul asupra țării.
‎E groaza pe care talibanii ‎o răspândesc din nou în țară.
‎De fapt, e mai grav decât în 2001.
‎Mă rog pentru oamenii ‎din Afganistan în fiecare seară.
‎Am 61 de ani și voi purta cu mine ‎toată viața această pată neagră.
‎Și nu voi scăpa de ea, așa cum unii ‎veterani din Vietnam au simțit la fel.
‎Eram tânăr în '75.
‎Nu știu ce simțeau acei viteji ‎când a căzut Saigonul,
‎dar nu știu ‎cum ne vom reveni din asta, ca țară.
‎După ce am făcut.
‎Sigur va trebui să ne întoarcem.
‎Avem dușmani noi la orizont.
‎Douăzeci de ani pentru ce, tontule? ‎Pentru ce?
‎La ce ți-au servit toate acestea?
‎Când mă uit în urmă, trebuie să mă gândesc ‎la prietenul meu, Masood Khalili,
‎să îl văd cum se uită la țara lui
‎după toate sacrificiile ‎pe care le-a făcut,
‎să spun: „S-a terminat.”
‎Nu mai pot face nimic.
‎E sfâșietor.
‎În 43 de ani, uită-te la națiunea asta.
‎Nu are etape de pace.
‎Nici de sărbătoare.
‎Nici de fericire.
‎Ci etape de război.
‎Așteptăm ca Europa, NATO și SUA
‎să ofere asistență monetară, ‎financiară și militară
‎noilor forțe de rezistență.
‎Tinerii de azi, precum Ahmad Massoud ‎care merge pe urmele tatălui său,
‎și alți tineri vor reconstrui Afganistanul
‎și vor crea un Afganistan modern ‎pentru poporul afgan
‎și pentru viitorii copii din Afganistan.
‎E scris în cultura noastră
‎că ai speranță, ai iubire
‎și nu te dai bătut.
‎ÎN MEMORIA LUI GARY SCHROEN ‎6 NOIEMBRIE 1941 - 1 AUGUST 2022
‎ÎN ACEST SEZON
‎OPERAȚIUNI DE SPIONAJ
‎Noriega a folosit Panama ‎ca punct de tranzit pentru droguri.
‎Știam că nu mai putem închide ochii.
‎Așa începe vânătoarea.
‎Oleg Gordievsky, ofițer sovietic din KGB‎,
‎e unul dintre cei mai importanți spioni ‎din serviciile britanice.
‎Nu mi-a trecut prin cap că tovarășul meu ‎poate fi recrutat de britanici.
‎Dacă mă îndoiam, îl împușcam.
‎E o legătură între Lupii Cenușii și cel ‎care a încercat să-l omoare pe Papa.
‎Intenția mea era să-l omor ‎pe Papa și să mă sinucid.
‎Erau 11 ostatici, toți au murit.
‎Golda Meir a cerut răzbunare.
‎Principiul de bază era: trage și nu vorbi.
‎SPIONI TALIBANI
‎CIA nu făcuse așa ceva,
‎când încercam să cooperăm ‎cu oamenii din partea inamicului.
‎Sunt trei focoase de rachete nucleare ‎pe fundul Pacificului de Nord.
‎K-129 era o navă de război ‎și s-a scufundat,
‎spun corespondenții ziarului ‎Los Angeles Times.
‎Era ceva mai complex în unele privințe ‎decât aselenizarea.
‎OPERAȚIUNI DE SPIONAJ
‎Subtitrarea: Marcel Negrău