VIRGINIA I USA 11. SEPTEMBER 2001
11. september var en vakker høstmorgen.
Jeg dro på jobb senere enn normalt,
fordi jeg hadde startet i CIAs pensjonsprogram.
Jeg dro til hovedkvarteret, der jeg hadde vært nestleder i to år.
Det var en trist dag,
for jeg ville savne å jobbe der.
På et tidspunkt var det litt oppstyr.
Du ser på et veldig urovekkende bilde.
Det er World Trade Center. Vi har ubekreftede rapporter…
Der er det andre flyet.
Enda et passasjerfly som treffer World Trade Center.
Kjære vene.
Vi ser på direktesendte bilder fra Washington,
og røyken velter ut fra Pentagon.
United 93 bekreft 350.
United 93.
United 93, har du info om det?
Ja, det er nede.
-Er det nede? -Ja.
Når landet det?
Det landet ikke.
Er det styrtet?
Alle antok at det var al-Qaida.
FBI, USAs forsvar, alle…
Fordi det var ikke noen grupper
som hadde evnen til å planlegge og utføre noe
i den skalaen mot Amerika.
Presidenten sa: "Jeg vil ha amerikanere, enten militære eller CIA,
på bakken i Afghanistan, på jakt etter bin Laden."
Den 14.ende, ringte en fra antiterrorsenteret og sa:
"Gary vil du lede det første teamet til Afghanistan?"
Og han sa: "Ingen er bedre forberedt enn deg.
Du har jobbet med det i årevis."
Jeg svarte: "Selvsagt."
Alle i Amerika vil ta igjen mot terroristene,
og du sier at jeg får lede angrepet?
Ja.
Kona mi var ikke fornøyd. Hun sa: "Du skal pensjoneres."
"Du er 59 år. Hvorfor gjør du dette?"
Det var et bilde i avisen av en brannmann i New York.
Ansiktet hans der han sto i uniformen
med tårene som rant, fordi han var i en begravelse.
Jeg sa: "Derfor drar jeg."
Jeg sa: "Jeg må."
KLASSIFISERT
SPIONER: PÅ HEMMELIG OPPDRAG
OPERASJON JAWBREAKER
En minnedag i Washington og verden rundt.
Nasjonen tar en pause for å hedre de døde, savnede, for alltid endret.
Vi var i sjokk. Hele regjeringen var i sjokk.
Det ble holdt møter i Det hvite hus.
TEAMLEDER FOR JAWBREAKER
Sjefen for antiterrorsenteret
og George Tenet, sjefen for etterretningstjenesten var der.
De møttes og snakket om hvordan de skulle reagere.
Vi visste at det var bin Laden, at han var i Afghanistan,
og at han hadde bygget al-Qaida-nettverket.
Jeg dro til Afghanistan i den perioden,
fra 1996 til 1999, ved tre forskjellige anledninger.
Vi hadde kontakt med nesten alle kommandører i landet.
Det ga mening at jeg gikk inn igjen under dette første besøket
for å overbevise dem om å samarbeide.
Jeg planla sammen med antiterrorsenteret.
Vi begynte å sette sammen teamet.
NESTLEDER I JAWBREAKER
Phil Reilly, antakelig en av de yngste
etterretningsoffiserene i byrået,
ble foreslått som min stedfortreder.
Vi snakket kjapt, og jeg sa: "Det er rett fyr."
Jeg hadde hørt om Gary Schroen.
Han var en legendarisk person i CIA.
TEAMLEDER I JAWBREAKER
Jeg vil nesten si legendarisk i Midtøsten-divisjonen.
Han hadde byråets høyeste utmerkelse for hendelser før 11. september.
Følelsene mine var nok ikke edle.
Jeg var veldig sint, veldig opprørt.
Jeg ville ta de ansvarlige for angrepet på landet vårt.
Så hevn var en stor motivasjon for meg.
Men jeg var også veldig ydmyk og beæret.
Jeg visste at jeg var heldig som fikk være med på dette teamet.
Oppdraget ble gitt av Cofer Black, leder for antiterrorsenteret.
Vi skulle dra til Afghanistan, kontakte Nordalliansen,
få dem over på vår side,
få dem til å forstå at vi ville komme med store deler av USAs militær,
og at vi skulle jobbe sammen.
Han sa: "Forbered dem på å ta imot amerikanske spesialstyrker,
så de kan drive med målmarkering
langs frontlinjene i Kabul."
"Når dere kommer forbi Taliban og inn i Kabul,
skal dere jakte på bin Laden og hans folk."
"Når dere dreper bin Laden,
kutter dere av ham hodet og legger det i tørris,
og sender det tilbake til presidenten."
Når jeg gikk ut spurte jeg Phil: "Spøkte han?"
Phil sa: "Nei, han var seriøs."
Det var våre ordre, så vi begynte å planlegge.
John var kommunikasjonsoffiser i feltet.
KOMMUNIKASJONSOFFISER FOR JAWBREAKER
Jeg valgte en annen paramilitær offiser, som tilfeldigvis het Phil.
Gary valgte den beste føringsoffiseren i Midtøsten-divisjonen, Chris.
FØRINGSOFFISER
En annen fyr var eks-SEAL.
Han kunne sprengstoff.
Han var en stor, sterk mann.
Dr. Phillips var legen.
Han var krigslege i Vietnam.
Han visste hva som kreves på et slik sted.
Jeg hadde jobbet med luftovervåkning
av områdene bin Laden oppholdt seg.
Det var vårt team som filmet
at Osama bin Laden gikk rundt på Tarnak Farms.
Ubemannede, ubevæpnede spionfly kalt Predators
flyr over kjente al-Qaida-treningsleirer.
Bildene sendes direkte til CIAs hovedkvarter.
Predator tok ekstraordinære bilder.
Den høye figuren i hvite kapper
mener etterretningsanalytikere er Osama bin Laden.
Så tanker var at hvis vi måtte, kunne vi dra tilbake og fange ham.
Det var det jeg holdt på med før 11. september.
Den tiende september var alt klart.
Vi fløy hjem med et Lufthansa-fly.
Han skulle komme hjem den 11. september.
Datteren min ringer og sier: "Hvor er pappa?"
Jeg svarte: "På vei hjem."
Over Atlanterhavsryggen kom piloten
og sa at de stenger luftrommet.
Dr. Phillips var i Gander i Newfoundland.
Alle flyene var satt på bakken, og det var han også.
Så å få ham tilbake til oss var viktig.
Dave ringte, og jeg sa: "Vet du når du kommer hjem?
Det blir nok straks lov å fly."
Han sa: "Jeg kommer ikke hjem. Et fly skal hente meg.
Vi sees nok om en måned eller to."
Sue er godt kjent med byrået, så hun skjønte hvor jeg skulle.
Hun visste at jeg hadde jobbet i Afghanistan siden 1980.
Det viste seg at vi skulle bruke et helikopter.
Et CIA-helikopter ventet på oss.
Det hadde et mannskap på tre, så vi var totalt ti stykker fra CIA
som flydde inn i Afghanistan da vi prøvde å komme oss inn.
Vi så ut som Over-the-Hill-Gang som skulle i krigen.
Den samme gruppen som har gjort dette verden over.
CIA har overraskende nok et sted
som har alle våpen man kan tenke seg.
Det var et stort antall våpen.
Vi hadde ti av hvert våpen,
pluss all slags ammunisjon vi måtte trenge.
Jeg trodde vi hadde et lager med militæruniformer.
CIA har ikke det, så vi dro til REI og handlet inn.
Vi var tre. Vi hadde en stor handlevogn full av ting.
En av damene kom bort og spurte: "Hvor skal dere?"
Jeg sa: "Fjelltur." Hun spurte hvor hen.
Jeg sa vi skulle utenlands.
Hun så bare på oss.
Det siste vi tok med var tre millioner dollar i kontanter.
Kontanter var viktig,
og tre millioner dollar var første delen vi trengte
for å få krigsherrer til å gjøre det rette.
Vi måtte kjøpe ting til operasjonene.
DUSJANBE I TADSJIKISTAN 19. SEPTEMBER 2001
Vi fortsatte videre og fikset et Mi-17, et russisk helikopter.
Den 26. september fikk vi tillatelse til å reise inn i Afghanistan.
Vi fløy gjennom Anjuman Pass.
Helikopteret hadde akkurat blitt oppgradert og rehabilitert.
Helikopteret var ikke i god stand.
Mens vi klatret, hørte man at lyden av motoren endret seg.
Den begynte å slite fordi luften blir tynnere
løftet reduseres.
De kontaktet kommunikasjonslederen vår over radio.
De vet ikke om vi når frem.
Vi må kanskje snu.
Helikopteret klarer ikke minstehøyden på 17 000 fot.
Det sliter med å fly over fjellene i Hindu Kush.
Det slet med å holde seg i lufta.
Da vi fløy nedover, hørte vi motorlyden endre seg,
og alle var fornøyde.
Da vi var forbi Anjuman Pass, var alt ok.
Vi fløy ned i Panjshirdalen.
PANJSHIRDALEN I AFGHANISTAN 26. SEPTEMBER 2001
Det var rundt klokka 14.30 den 26.
Da jeg gikk av,
sto ti eller elleve afghanere der.
Folk fra Nordalliansen.
Jeg gjenkjente fem av dem, og de gjenkjente meg.
Vi hadde møtt hverandre på tidligere besøk.
OFFISIELL KAMERAMANN FOR NORDALLIANSEN
Alle var glade, inkludert meg selv,
for at amerikanerne ble involvert i krigen.
Vi var glade for at krigen skulle bli en internasjonal krig,
og at verden skulle gripe inn.
De sa: "Vi er klare til å angripe Afghanistan,
men ikke uten å forstå ditt synspunkt."
"Hvor står du i saken? Godtar du det eller ikke?"
Nordalliansen var en samlet allianse som ville ta Taliban og gå etter al-Qaida.
Men de var på mange måter skjøre.
De var sammensatt av ulike etniske grupper i Afghanistan.
Taliban kontrollerte tre fjerdedeler av landet på den tiden,
i 2000 og 2001, men de klarte ikke ta Panjshirdalen.
De var i en låst posisjon.
Ahmad Shah Massoud hadde en hær på rundt 8000 krigere.
Disse krigerne i Nordalliansen er dyktige i det de gjør.
Dette er deres dal. De slipper ikke inn Taliban uten kamp.
Masood Khalili var Ahmad Shah Massouds beste venn.
De var som brødre.
Al-Qaida, bin Laden, Zawahiri.
Alle var i Afghanistan.
Taliban startet med barbari og drap.
Alle jentene tenkte:
"Kommer de for å ta meg nå?"
"For å drepe meg?"
"For å presse meg og broren min?"
Kommandør Massoud sa: "Vi må advare verden."
PARIS I FRANKRIKE 4. APRIL 2001
Vi dro til Frankrike.
Hans første tur til Frankrike.
I Frankrike ble han invitert av EU.
Der kunngjorde han noe veldig viktig.
Taliban-gruppen som er aktiv i Afghanistan
KILDE: EU, 2001
har en veldig særegen visjon og tolkning av islam.
Gruppene som støtter dem,
som Osama bin Ladens gruppe, sammen med det pakistanske regimet,
har lignende målsetninger.
Jeg vil presisere at målene til disse gruppene
ikke kun er begrenset til Afghanistan.
Målet deres er å fortsette utover Afghanistan
og ut i resten av verden.
Massoud viste verden
Taliban, al-Qaida-nettverket, og bin Laden sitt sanne ansikt.
PANJSHIRDALEN I AFGHANISTAN 9. SEPTEMBER 2001
To arabiske karer som var tilknyttet bin Ladens al-Qaida fra Europa
fikk falske referanser som journalister og kom til Afghanistan med et kamera
som var fullt av sprengstoff.
Og den 9. september
kunne de endelig sette seg ned sammen med Ahmad Shah Massoud,
lederen av Nordalliansen, Talibans største fiende.
Kommandanten satt ved siden av meg, skulder mot skulder.
Kommandanten sa: "Si meg spørsmålene på forhånd."
Det var 15 spørsmål totalt, og åtte handlet om Osama bin Laden.
Og så startet de kameraet.
De sprengte bomben.
Jeg ble skikkelig skadet.
Jeg åpnet øynene etter…
…fire eller fem dager.
Det første spørsmål var: "Hvordan? Hva skjedde med vennen min?"
Døde.
Det var 9. september, cirka klokka 11.00…
…han døde i fanget mitt.
Han døde.
Afghanistan mistet en sønn.
Verden mistet en god mann.
Bin Laden hadde inngått en avtale med lederen av Taliban, Mullah Omar.
"Jeg gir deg penger hvis du gir meg tilflukt her i Kandahar og i landet."
Mullah Omar svarte ja.
Bin Laden visste at hvis han kunne drepe Ahmad Shah Massoud,
ville det fjerne Talibans største fiende i Afghanistan.
Bin Laden sa til Mullah Omar at hans menn sto bak angrepet.
"Nå kommer amerikanerne etter meg,
og du har gått med på at jeg kan bli her i Afghanistan."
Da bin Laden utløste USAs vrede mot Afghanistan,
kunne ikke Mullah Omar få seg til å kaste ham ut.
Ahmad Shah Massouds død forente virkelig Nordalliansen.
Hvis man tvilte på hvilken side de var på,
var det ikke lenger et spørsmål.
De var helt med.
Syv av oss satte umiddelbart i gang og gjorde det vi måtte.
Først slo vi leir i et hus, et slags skjulested.
Vi er de som går i front. Vi er her ute. Det er ingen andre.
Grunnen til at det amerikanske militæret sa at de ikke ble med oss,
var at de sa at det ikke var en søk- og redningsmulighet,
og det er for farlig å sende soldater til et sted de ikke kan reddes.
Vi var alle macho-menn.
Men alle visste at det var farlig.
Det var ingen vei ut derfra utenom helikopteret.
Skjedde det noe med helikopteret,
måtte vi kanskje gå ut.
Det var langt å gå over fjellene mot Pakistan.
Vi prøvde å finne ut
hvem som var den nye sjefen etter Ahmad Shah Massoud.
General Fahim, som da var leder av Nordalliansen,
var veldig ulik Ahmad Shah Massoud.
Men han var en fighter, og han samarbeidet med oss.
Vi drar til et møte, og det er flere høytstående karer der.
Så vi satte oss ned, og jeg har 250 000 dollar med meg.
Jeg sa til Nordalliansen ledere
at jeg ikke vil høre om politiske forskjeller.
Jeg vil ikke høre om etniske forskjeller.
Under Ahmad Shah Massoud var dere forent.
Jeg kontrollerer pengene,
og jeg har mye penger å gi, og til bestemte formål.
Men om dere ikke kan samarbeide, får dere ingenting.
Penger gikk til de som trengte det.
De ulike militære kommandørene. Og alt ble levert av teamet.
Vi organiserte et samarbeidssenter.
Det var et par CIA-folk,
pluss etterretningsanalytikere fra Nordalliansen.
De tok etterretning som de samlet,
eller hørte på Talibans radioer, og sa: "Dette er hva som skjer."
Taktiske greier.
Hvor er Taliban? Hva gjør de? Hva skjer?
En av farene vi ville møte på…
Hvis du kjører inn i et Taliban eller et al-Qaida-bakhold,
blir du aldri sett igjen, for det er åpenbart at du er amerikaner.
Det var noe vi måtte passe oss for.
Vi måtte dra til frontlinjene
og legge inn i GPS-en hvor frontlinjene var.
Team nummer én ble sendt til Kunduz.
I Kunduz ble mange raketter skutt og det var mye kriging.
Det andre teamet dro til åsene over Bagram.
Tanken var at vi skulle erobre Bagram…
…og så jobbe oss mot å erobre Kabul.
Det var mer eller mindre oppdraget vårt.
De første tre til fire ukene plottet vi inn fiendens posisjoner.
Vi jobbet med de lokale, og med kart,
lasermålere og andre teknikker
identifiserte vi fiendens posisjoner,
og sendte alt i etterretningsrapporter til CIA,
som sendte det videre til det amerikanske militæret.
SHOMALI-SLETTEN I AFGHANISTAN 7. OKTOBER 2001
Vi tryglet om luftangrep på Shomali-sletten.
Vi skrudde på TV-en og så på CNN.
CNN sa at det amerikanske militæret hadde startet bombingen sin.
På min ordre har det amerikanske militæret startet angrep
på al-Qaidas terrorist-treningsleirer
og Talibans militære installasjoner i Afghanistan.
Den første natten sto jeg og Phil på taket
og så på fjellene mellom oss og Kabul.
Vi var rundt 48 kilometer unna, men skyene lå lavt på himmelen.
Når bombene treffer, vil vi se lys på skyene.
Omsider ser vi et lys. Ok, det begynner.
Ingenting. Det var alt.
De første luftangrepene bar ikke tegn av sjokk og ærefrykt.
De ønsket ikke å skade sivile.
Vi var bekymret, og det samme var Nordalliansen.
Hvor er all luftstyrken?
Alle var fornøyde
og glade for at de i det minste var en krig mot Taliban,
men troppene var ikke fornøyde med USAs angrep.
I stedet for å konsentrere seg om Kabuls frontlinjer
eller frontlinjene ved Mazar-e-Sharif eller i Takhar,
begynte de å bombe over hele landet.
Steder som så ut som tankdepoter,
verksted, treningsleirer, brakker, lager.
Bombingen av disse stedene var bortkastet.
Team Alpha dro til Mazar-e-Sharif.
Et CIA-team som lignet veldig på teamet jeg var en del av.
De ble kjent som "hestesoldatene".
Det var motstandsgrupper i nord
som var innenfor Talibans områder og kjempet i fjellene.
Dit skulle vi dra.
KOMMANDØR FOR UZBEK-STYRKENE
Abdul Rashid Dostum kalles ofte for en krigsherre.
Sannheten er at han var en stammeleder.
Han var leder for usbekerne i Afghanistan.
Da Taliban kom til makten, ble militsene en motstandsgruppe.
Dostum hadde motstandskjempere overalt,
han hadde også en pretoriansk garde.
Han hadde en egen livvakt som reiste med ham overalt.
Rytterne kom ut av en støvsky.
Dostum sa på forhånd: "Ting er litt annerledes her.
Det vi kaller en pansret personellbærer, kaller dere en hest."
Jeg lærte å ri da jeg var barn.
Jeg vokste opp på en gård, så det var ikke et problem.
Resten av teamet, kunne ikke ri.
Vår jobb var
å tjene som stifinnere for de amerikanske spesialstyrkene.
Stifinnere er de som går inn i forveien
for å sikre at gutta kan komme seg trygt inn i Afghanistan.
Jeg er general John Mulholland, en eks-offiser i hærens spesialstyrke.
Jeg hadde æren av å lede den femte spesialstyrkegruppen i 2001.
Det første vi skulle gjøre var å få et integrert team fra CIA
og spesialstyrken til å jobbe sammen.
Vi snakket direkte med oberst Mulholland.
Han prøvde flere ganger
å sende to Black Hawk-helikoptre over Anjuman Pass
og komme inn i dalen.
De første to gangene var været så ille, is og snø, så han måtte snu.
PANJSHIR-DALEN I AFGHANISTAN 19. OKTOBER 2001
ODA 555 var en hjelpeavdeling bestående av 12 menn og to helikoptre.
De landet ikke på landingssonen vår.
Et landet på den ene siden av elven,
og det andre landet på den andre siden.
Det er ingen mottakskomité, altså oss,
som sier: "Kom. Vi er venner. Alt er ok."
Vi vandret mot der vi trodde de var.
Hal, fra Navy SEAL, klarte ikke å motstå vannet foran ham.
Han dykket i elva, svømte over,
og han fant faktisk det ene teamet.
Jeg har på en hvit jakke og en caps,
jeg vinker, og roper: "Vi er CIA, ikke skyt!"
De kommer til oss, og jeg sier: "Hei, jeg er Gary Schroen."
Jeg er fra CIA. Vi skal ta imot dere."
På natta var det 24 spesialsoldater på bakken, tolv og tolv.
Det teamet slo seg sammen med Team Alpha,
JR Seeger og andre,
jobbet med Dostum og andre elementer i området og mobiliserte dem.
PANJSHIR-DALEN TEAM JAWBREAKER
MAZAR-E-SHARIF TEAM ALPHA
Hva denne spesialstyrken skulle gjøre
var å utpeke mål med laser på slagmarken
slik at amerikanske fly som kom så laserstrålen og utgangspunktet.
De skulle bombe endepunktet, for det var et verdifullt mål.
Det var en SOFLAM.
Det Dostum gjorde,
var å ringe til fienden som var foran oss.
Han sa: "Dere er på den tapende siden."
Jeg skal være høflig. Han var ikke det.
Som oftest fikk han et ekstremt frekt svar.
Da snudde han seg til kollegaene våre i spesialstyrken.
Og han sa: "Jeg trenger virkelig et luftangrep der."
Da fyrte det amerikanske flyvåpenet
eller marinen laserstyrt ammunisjon på det stedet.
Vi trengte ikke overbevise nestemann,
etter han hadde sett kameraten sin tilintetgjort,
om at han var på feil side og burde være på lag med oss.
Vi pleide å referere til Afghanistan som Mad Max møter Star Wars.
Vi kombinerte gamle metoder for krigføring, som hest og så videre,
med teknologi fra 2000-tallet
som laserstyrte våpen og presisjonsvåpen.
I november kunne vi tydelig se hvor veien bar hen.
Gary måtte på møter i Washington,
fordi han hadde den nyeste forståelsen av situasjonen.
President Bush og andre var gira på informasjon.
Jeg dro fra dalen den fjerde november.
Jeg pensjonerte meg den 31. november.
Den fjerde desember begynte jeg å jobbe for antiterrorsenteret.
Jeg ble bedt om å hjelpe til i antiterrorsenteret.
I avdelingen for spesialoperasjoner.
Jeg ble operasjonssjef. Vi var der for å ta al-Qaida.
Mye ble styrt fra hovedkvarteret i Washington.
Så vi leverte Jawbreaker til det andre Jawbreaker-teamet.
Gary Berntsen var sjefen.
Noen fra teamet mitt var der for å overlappe.
MAZAR-E-SHARIF I AFGHANISTAN 10. NOVEMBER 2001
Vi gjorde noen betydelige luftangrep
på Talibans forsvarsposisjoner.
De brøt seg gjennom det siste Taliban-forsvaret ved foten,
den nordlige foten av Hindu Kush.
Og nå var slettene opp til Mazar-e-Sharif åpne.
Taliban forlot bare Mazar-e-Sharif.
Vi trengte ikke å kjempe for byen.
Vi hadde en gjeng med folk fra Mazar-e-Sharif
som var glade for at Taliban forsvant.
Det var en fantastisk følelse.
Vi visste at jobben ikke var gjort. Det var et fint øyeblikk.
Jeg kommuniserte med Gary og teamet hans.
Han dro fra nordøst til sørvest, det er retningen til Kabul.
Frigjøring av Kabul var målet.
Kabul var hovedstaden.
Det var hovedstaden før Taliban tok over, og det er fortsatt det.
Så den som eier den, eier landet.
Å ta Kabul tilbake var avgjørende for å få den nye regjeringen på plass.
Taliban trakk seg ut av Kabul den første natten vi angrep.
Der jeg var, forlot de i konvoier.
KABUL I AFGHANISTAN 14. NOVEMBER 2001
På morgenen den fjortende ledet generalen troppene sine inn.
Til CIA-teamet som skygget ham
under kampene på Shomali-slettene, sa han:
"Jeg går inn, og dere venter."
De sa: "Nei, vi blir med deg."
Vårt team og spesialstyrkene begynte å følge generalene ned,
og han kjørte rett inn.
Han var den første høytstående personen fra Nordalliansen som kom seg inn i byen.
Samme dag som angrepet på Taliban-styrkene begynte,
var jeg på frontlinjen på den gamle nordveien,
og vi var på vei mot Kabul.
Tanksene kom først med infanteriet bak seg.
Jeg tok kameraet, satte meg på en tanks og vi kjørte.
Det tok ikke lang tid.
Det var nesten ingen motstand.
Da Nordalliansen rullet inn i Kabul,
kom folk ut i gatene.
John Mulholland løftet meg opp og ga meg en stor klem.
Han var ekstatisk over at Kabul endelig falt.
La oss tenke på Jawbreaker.
De hadde kjempet og beseiret Taliban på…
…mindre enn to måneder.
Det er utrolig.
Vår største skuffelse var at bin Laden er på rømmen.
Gary Berntsens team sporet Osama bin Laden til Tora Bora-regionen i Afghanistan.
Det er sikkert at han er der. Han rømte over grensen.
BIN LADEN RØMTE
Pakistanere hevdet at de hadde 4000 soldater på grensen.
Kanskje. Men han rømte og kom seg gjennom.
Når vi visste at Kabul hadde falt,
var Kandahar det eneste som måtte oppnås,
hjemmet til Taliban.
Det fant sted tidlig i desember.
Nesten alle teamene rapporterte om overgivelser fra Taliban.
Så mye hadde vært forbudt av Taliban,
som musikk og lek. Alt en normal menneskelig sivilisasjon
anser som vesentlig i livet, er nå igjen tilgjengelig for dem.
Barbersalongene hadde lange køer av menn som ville fjerne skjegget.
Familier som hadde gjemt eller begravd radioene, gravde dem opp.
Barn kunne spille fotball igjen.
De lyktes.
I løpet av en måned fikk de Taliban ut.
Jeg kunne ikke tro det. Taliban forlot Afghanistan.
Ja. Kjære vene.
Det var en samlet front mot den felles globale fienden.
Hamid Karzai ble utnevnt til midlertidig president.
Begynnelsen på et nytt Afghanistan skjedde akkurat da.
Karzai er en bestemt leder.
Hans regjering gjenspeiler afghanernes håp om en ny og bedre fremtid.
USA støtter Karzais regjering.
-Velkommen til Washington. -Takk.
Takk, sir.
Vi fikk bevise at vi kunne
la afghanerne gjøre jobben selv.
Vi har fått mange ting. For eksempel utdannelse.
En hær på 300 000 ble bygget.
Skolene, veiene, sykehusene.
En annen ting som også var viktig…
Frihet.
Det var ikke fordi Amerika sa vi skulle være frie.
Det var fordi vi fikk muligheten
til å vise vår rett til frihet.
Dette er gevinster vi fikk.
Krigen blir ikke kort.
Vi vet dette fra historien om militær konflikt i Afghanistan.
Vi hadde en tidlig suksess,
etterfulgt av lange år med feiltrinn og til slutt fiasko.
Vi gjentar ikke den feilen.
Etter 13 år ble Amerikas krigføring avsluttet på en ansvarlig måte.
Det er på tide å bringe våre menn hjem.
De forente stater avsluttet en 20 års lang i Afghanistan.
Amerikas lengste krig.
Tusenvis av afghanere har flyktet til Kabul flyplass
for å forlate Afghanistan
dagen etter at Taliban tok kontroll over landet.
Det grusomme Taliban har nå kontroll på landet igjen.
Det er verre enn det var i 2001.
Jeg ber for folket i Afghanistan hver kveld.
Jeg er 61 år, og for resten av livet
vil en mørk sky være der.
Jeg vil ikke glemme det i den forstand…
Kanskje noen Vietnam-veteraner følte det samme.
Jeg var ung i 1975.
Jeg vet ikke hvordan Saigons fall føltes for dem,
men jeg vet ikke hvordan vi kommer oss videre som land
etter det vi har gjort.
Vi må definitivt dra tilbake.
Vi har nye fiender i horisonten.
Tjue år for hva?
Alt dette du gjorde, hva hjalp det deg?
Når jeg ser tilbake på det som skjedde nå,
må jeg tenke på min gode venn Masood Khalili.
At han må se på landet sitt
etter alle ofrene han har gjort
og måtte si: "Det er over. Det er ingenting jeg kan gjøre lenger."
Det er hjerteskjærende.
I 43 år, se på denne uheldige nasjonen.
Alltid faser, ikke av fred.
Ikke faser av feiring.
Ikke av lykke.
Krigsfaser.
Vi forventer at Europa, NATO og USA
gir oss økonomisk og militær støtte
til de nyopprettede motstandsstyrkene.
Så dagens ungdom, som Ahmad Massoud som følger sin fars fotspor,
vil kunne gjenoppbygge landet Afghanistan,
og skape et moderne Afghanistan for folket
og de fremtidige barna i Afghanistan.
Det står skrevet i vår kultur
at du har håp, du har kjærlighet,
og du må aldri gi opp.
TIL MINNE OM GARY SCHROEN 6. NOVEMBER 1941 - 1. AUGUST 2022
DENNE SESONGEN PÅ
SPIONER: PÅ HEMMELIG OPPDRAG
Noriega brukte Panama som transportknutepunkt for narkotika.
Vi kunne ikke se den andre veien lenger.
Så jakten starter.
Oleg Gordievsky, en sovjetisk KGB-offiser,
er en av de beste spionene britisk etterretning har hatt.
Det falt meg ikke inn at min våpenbror kunne være rekruttert av britene.
Da hadde jeg skutt ham.
Det er en kobling mellom Grey Wolves og han som prøvde å drepe paven.
Jeg skulle drepe paven og begå selvmord.
Alle elleve gislene er borte.
Golda Meir ønsket hevn.
Grunnprinsippet var skyt og ikke snakk.
TALIBANSKE SPIONER
CIA hadde ikke gjort noe slikt før.
Vi prøvde å samarbeide med folk på fiendens side.
Det er tre atomraketter med stridshoder på bunnen av Stillehavet.
K-129 var et krigsskip, og det sank.
…reportere for Los Angeles Times.
Dette var mer komplisert på enkelte områder enn å dra til månen.
SPIONER: PÅ HEMMELIG OPPDRAG
Tekst: Veronika Mathisen