VIRGINIA, SAD, 11. RUJNA 2001.
Bistro jesensko jutro 11. rujna.
Na posao sam pošao kasnije negoli inače
jer sam već ušao u mirovinski program CIA-e.
Otišao sam u stožer u kojem sam 2 g. bio zamjenik direktora.
To je bio tužan dan jer sam znao da će mi nedostajati rad ondje.
Tad je nastala nekakva gungula.
Gledamo očito vrlo uznemirujuće prizore uživo.
Ovo je Svjetski trgovinski centar. Imamo nepotvrđenu vijest…
To je drugi avion.
Još jedan putnički avion zaletio se u Svjetski trgovinski centar.
Zaboga!
Ovo su prizori uživo uz Washingtona.
Dim se uzdiže iz Pentagona.
United 93, javi se.
United 93.
United 93, imate li informacije o tome?
Dolje je.
-Dolje je? -Da.
Kad je sletio?
Nije sletio.
Pao je?
Svi su zaključili da je to Al Qaida.
Svi. I FBI i vojska SAD-a.
Jer nije bilo drugih skupina koje bi bile tako organizirane
i mogle isplanirati takvo što,
izvesti takav napad na Ameriku.
Predsjednik je rekao: „Želim da svi Amerikanci, vojska ili CIA,
trenutačno u Afganistanu love Bin Ladena.
Tri dana poslije nazvao je šef Protuterorističkog centra.
„Gary, želiš li povesti prvu ekipu u Afganistan?
Ne znam nikog u agenciji tko je bolje pripremljen.
Godinama si to radio.”
Rekao sam: „Naravno.”
Svi u Americi žele uzvratiti udarac tim teroristima,
a ti mi prepuštaš da vodim taj napad?
Da.
Moja žena nije bila zadovoljna jer sam bio pred mirovinom.
„Imaš 59 godina. Zašto ovo radiš?”
Washington Post objavio je fotografiju njujorškog vatrogasca u uniformi.
Plakao je jer je bio na sprovodu.
Rekao sam joj: „Zato idem.”
Rekao sam: „Ne mogu ne otići.”
CIA
POVJERLJIVO
VRHUNSKI ŠPIJUNI
OPERACIJA JAWBREAKER
Dan sjećanja u Washingtonu i svijetu.
Nacija odaje poštu poginulima, izgubljenima, zauvijek promijenjenima.
Bili smo u šoku. Cijela vlada SAD-a bila je u šoku.
Sastali su se u sali za konferencije u Bijeloj kući.
Direktor Protuterorističkog centra
i direktor CIA-e, George Tenet, bili su ondje.
Razgovarali su o tome kako bi trebali uzvratiti.
Znali smo da je krivac Bin Laden, znali smo da je u Afganistanu
i da je on izgradio mrežu Al Qaide.
U to vrijeme bio sam u Afganistanu.
U tri navrata između 1996. i 1999. godine.
Bili smo u kontaktu s doslovno svim važnim zapovjednicima ondje.
Zato je imalo smisla da ja tada odem onamo
kako bih ih privolio na suradnju.
Tad smo Protuteroristički centar i ja počeli planirati
i okupljati tim.
Phil Reily, vjerojatno među najmlađim
višim obavještajcima u agenciji,
predložen mi je kao zamjenik u tom timu.
Razgovarali smo 10 min. i shvatio sam da je idealan.
Dotad sam Garyja Schroena znao po imenu.
Bio je veliko ime CIA-e.
Rekao bih čak i legenda Odjela Bliskog istoka.
Dobio je najviša odlikovanja agencije za događaje prije 11. rujna.
Moje emocije vjerojatno nisu bile plemenite.
Bio sam vrlo ljut i uzrujan i htio sam, poput mnogih,
srediti odgovorne za napad na našu zemlju.
Osveta mi je bila velika motivacija.
Ali, iskreno, bila mi je to i velika čast.
To je bilo kao dobitak na lutriji, to pravo da budem dio tima.
Naše ciljeve objasnio nam je Cofer Black, šef Protuterorističkog centra.
U Afganistanu smo trebali stupiti u vezu sa Sjevernim savezom
i pridobiti ih za sebe,
objasniti im da ćemo dovesti mnogo američkog vojnog osoblja
i surađivati s njima.
Rekao je: „Pripremite ih za prihvat posebnih američkih snaga
koje će doći u nekom trenutku kako bi napale ciljeve
u blizini Kabula.
Kad slomite talibane i uđete u Kabul,
morate naći Bin Ladena i njegove zapovjednike.
Kad ubijete Bin Ladena,
odrubite mu glavu, stavite je na suhi led
i pošaljite da je pokažem predsjedniku.”
Pitao sam Phila šali li se on to.
Phil je rekao: „Ne, ne šali se.”
To su bile naše zapovjedi. Odmah smo počeli planirati.
Dobio sam najboljeg vezistu, Johna.
Odabrao sam još jednog paravojnog časnika, također Phila.
Gary je odabrao najboljeg regrutera Odjela Bliskog istoka, Chrisa.
Jedan je bio bivši SEAL.
Razumio se u eksploziv.
I bio je golem i vrlo snažan.
Poveli smo Doca, Doca Phillipsa, liječnika.
Bio je liječnik u Vijetnamu, dok je bio specijalac.
Znao je što treba ponijeti onamo.
Radio sam u programu koji je iz zraka nadzirao
područja kojima se kretao Bin Laden.
Naša je ekipa snimila Bin Ladena kako hoda Tarnakom.
Bespilotni, nenaoružani špijunski avioni, Predatori,
lete nad kampovima za obuku Al Qaide.
Slike uživo šalju u stožer CIA-e na drugom kraju svijeta.
Predator je snimio nešto još nevjerojatnije.
Ovaj visoki muškarac u bijeloj halji
po mišljenju mnogih je Osama bin Laden.
Ideja je bila da, ako možemo, odemo onamo i ulovimo ga.
To sam ja radio prije 11. rujna.
A 10. rujna sve je bilo spremno.
Tad smo letjeli kući avionom Lufthanse.
Trebao se vratiti kući 11. rujna ujutro.
Moja kći pitala je gdje je tata.
Rekla sam da stiže kući.
Pilot se javio nad Srednjoatlantskim hrptom
i rekao da zatvaraju zračni prostor.
Doc Phillips zapeo je u Ganderu u Newfoundlandu.
Sve su avione prizemljili, a on se našao ondje.
Bilo nam je važno da ga dovedemo.
Nazvao me i pitala sam ga zna li kad će doći kući
jer će valjda ubrzo dopustiti letove.
Rekao je da se ne vraća, da šalju avion po njega.
Rekao je da ćemo se vidjeti za mjesec-dva.
Sue je radila u agenciji
i odmah je znala kamo idem.
Znala je to jer je znala da sam u Afganistanu radio od 1980. g.
Imali smo helikopter kojim smo se mogli poslužiti.
Bio je to helikopter CIA-e i čekao nas je.
Imao je tročlanu posadu, tako da smo ukupno bili desetorica.
Ljudi iz CIA-e koji su letjeli u Afganistan.
Izgledali smo kao grupa umirovljenika.
Ista skupina ljudi koja je to radila diljem svijeta.
CIA ima mjesto
na kojem se nalazi sve dostupno oružje.
U bilo kojim količinama.
Uzeli smo po deset komada od svakog
i streljivo koje smo mislili da će nam trebati.
Mislio sam da imamo skladište s vojnim uniformama.
Ali CIA to nema pa smo se opskrbili u lokalnoj trgovini odjeće za prirodu.
Nas trojica gurali smo kolica puna stvari.
Jedna žena pitala nas je kamo idemo.
„U planine”, rekao sam. Pitala je koje.
Rekao sam: „U inozemstvo.”
Samo nas je pogledala.
I ponijeli smo tri milijuna dolara u gotovini.
Novac je bio ključan.
Ta tri milijuna trebala su poslužiti
da vojne vođe nagovorimo na suradnju.
Trebali smo ga za kupnju opreme.
DUŠANBE, TADŽIKISTAN 19. RUJNA 2001. GODINE
Nastavili smo
i na kraju se povezali s našim ruskim helikopterom Mi-17.
Dopuštenje za ulazak u Afganistan dobili smo 26. rujna.
Preletjeli smo Anjumanski prijevoj.
A taj helikopter nedavno je bio prepravljen i obnovljen.
To kažem zato što nije bio u najboljem stanju.
Kako smo se penjali, čuli smo kako se mijenja zvuk rotora.
Mučio se jer je zrak bio rjeđi
i imali smo slab uzgon.
Svojom internom vezom javili su se našem čovjeku.
Nisu znali hoćemo li uspjeti.
Možda se moramo vratiti.
Taj helikopter ne bi smio letjeti ni blizu visine od 5000 metara.
S mukom smo letjeli iznad tih planina Hindukuša.
Osjećali smo kako se muči.
Zvuk se promijenio kad smo se počeli spuštati
i svi su digli palac.
Tad smo znali da će biti dobro.
Spustili smo se u dolinu Panjšir.
DOLINA PANJŠIR, AFGANISTAN 26. RUJNA 20O1. GODINE
Bilo je oko 14.30 26. rujna.
Kad sam izašao,
vidio sam deset ili jedanaest Afganistanaca.
Ljudi iz Sjevernog saveza.
Prepoznao sam petoricu. I oni su mene.
Već smo se prije upoznali.
SLUŽBENI SNIMATELJ, SJEVERNI SAVEZ
Svi su bili sretni, pa i ja,
što će se Amerikanci uplesti u ovaj rat.
Bilo nam je drago što će taj rat postati međunarodni rat
te što će se svijet uplesti.
Rekli su: „Spremni smo napasti Afganistan,
ali tek kad shvatimo kako vi razmišljate.
Na čemu ste u vezi s ovim? Prihvaćate li ili ne?”
Sjeverni savez bio je ujedinjen
što se tiče napada na talibane i Al Qaidu.
No sve je to ipak bilo prilično krhko
jer je uključivalo mnogo različitih etničkih skupina u Afganistanu.
Talibani su držali tri četvrtine zemlje u to vrijeme,
godine 2000. i 2001., ali nisu mogli zauzeti dolinu Panjšir.
Bili su u pat-poziciji.
Ahmad Šah Masud imao je vojsku od nekih 8000 boraca.
Ti borci Sjevernog saveza sjajno su radili to što su radili.
To je njihova dolina i neće je talibanima prepustiti bez borbe.
Masud Kalili bio je najbolji prijatelj Ahmada Šaha Masuda.
Bili su poput braće.
Al Qaida, Bin Laden, Zawahiri.
Svi su oni bili u Afganistanu.
Talibani su uveli to divljaštvo, talibani su počeli ubijati.
Sve cure u njihovim kućama razmišljale su:
„Hoće li sada doći po mene?
Ubiti me?
Naguravati mene i brata?”
Zapovjednik Masud rekao je: „Moramo upozoriti svijet.”
Otišli smo u Francusku.
Njegov prvi odlazak u Francusku.
Onamo ga je pozvala Europska unija.
Ondje je objavio nešto vrlo važno.
Talibani koji su sada aktivni u Afganistanu
IZVOR: EUROPSKA UNIJA
imaju specifičnu viziju i tumačenje Islama.
Skupine koje ih podupiru,
poput Osame bin Ladena i pakistanskog režima,
imaju slične ciljeve.
Inzistiram na tome da ciljevi tih skupina
nisu ograničeni na Afganistan.
Vjerujte, cilj im je da se prošire dalje od Afganistana,
po cijelom svijetu.
Masud je razotkrio pravo lice talibana,
mreže Al Qaide i Bin Ladena međunarodnoj zajednici.
Dvojica Arapina koji su bili povezani s Bin Ladenovom Al Qaidom iz Europe
nabavili su lažne novinarske dokumente i došli u Afganistan s kamerom
koju su napunili eksplozivom.
I 9. rujna
napokon su uspjeli sjesti s Ahmadom Šahom Masudom,
vođom Sjevernog saveza, najvećeg neprijatelja talibana.
Zapovjednik je sjedio do mene, bili smo rame uz rame.
Rekao je: „Prvo mi recite pitanja.”
Bilo je točno 15 pitanja, od čega osam o Osami bin Ladenu.
Tad su upalili kameru.
Aktivirali su bombu.
Bio sam teško ranjen.
Oči sam otvorio poslije…
četiri, pet dana.
I odmah pitao što je s mojim prijateljem.
Umro je.
Bilo je to 9. rujna, oko 11 ujutro.
Umro mi je u krilu.
Umro je.
Afganistan je izgubio sina.
Svijet je izgubio poštena čovjeka.
Dotad se Bin Laden dogovorio s vođom talibana, Mulom Omarom.
„Platit ću ti
ako mi pružiš utočište u Kandaharu i ovoj zemlji.”
Mula Omar je pristao.
Bin Laden je znao da bi ubojstvom Ahmada Šaha Masuda
uklonio najvećeg neprijatelja talibana u Afganistanu.
Bin Laden je Muli Omaru rekao da su napad izveli njegovi ljudi.
„Sad će me Amerikanci napasti,
a ti si pristao da mogu ostati u Afganistanu.”
Bin Laden je gnjev Amerike privukao na Afganistan,
a Mulah Omar nije ga mogao izbaciti zbog svog osobnog kodeksa.
Smrt Ahmada Šaha Masuda jako je ujedinila Sjeverni savez.
Ako je bilo sumnje na čijoj će strani biti,
ta je sumnja nestala.
Posve su bili uz nas.
Nas sedmorica odmah smo počeli raditi ono što smo morali učiniti.
Prvo smo uspostavili kamp i neku vrst sigurne kuće.
Bili smo vršak koplja.
Nije bilo nikog drugog.
Američka vojska rekla je da ne može poći s nama
jer su rekli da ondje nije moguće izvesti akciju spašavanja,
a previše je opasno vojnike slati nekamo odakle ih ne mogu spasiti.
Mi smo bili muškarčine, navodno.
Ali svi smo znali da je opasno.
Odande smo mogli otići samo helikopterom.
A ako se on pokvari ili ne može prijeći planine,
možda ćemo morati pješačiti.
A dug je put preko planina do Pakistana.
Pokušali smo odrediti,
sad kad više nema Ahmada Šaha Masuda,
tko je ondje glavni?
General Fahim, koji je tad bio vođa Sjevernog saveza,
bio je posve drukčiji od Ahmada Šaha Masuda.
Ali bio je borac i odlučio se na suradnju s nama.
Otišli smo na sastanak i ondje su bili njihovi vođe.
Sjeli smo s njima, a ja sam imao
250 000 dolara sa sobom.
Vođama Sjevernog saveza u toj dolini
rekao sam da ne želim političke razmirice.
Ni etničke razmirice.
Pod Ahmadom Šahom Masudom bili ste ujedinjeni.
Ja kontroliram novac.
Imam puno novca, ali samo za strogo određene svrhe.
Ali ništa nećete dobiti ako ne budete radili zajedno.
Novac su dobili oni koji su ga trebali.
Dobili su ga razni zapovjednici, a sve to donio je naš tim.
Organizirali smo tzv. fuzijski centar.
Dvojica ljudi iz CIA-e
i obavještajni analitičar Sjevernog saveza.
Oni su trebali prikupljati informacije,
prisluškivati komunikaciju talibana i reći nam što se događa.
To je bilo taktičko osoblje. Gdje su talibani i što rade?
To je bilo vrlo opasno.
Kad bismo upali u zasjedu talibana ili Al Qaide,
ne bismo preživjeli jer smo očito bili Amerikanci.
S time smo se morali suočiti.
Morali smo otići do prednje linije
i poslužiti se GPS-om da je nađemo.
Prvi tim poslali smo u Kunduz.
U Kunduzu su letjele rakete i bilo je mnogo borbe.
Drugi tim se odvojio i otišli smo u brda iznad Bagrama.
Kanili smo zauzeti Bagram.
A onda i Kabul.
To je bio naš zadatak.
Prva tri-četiri tjedna locirali smo neprijateljske položaje.
Uz pomoć mještana, karata,
laserskih lokatora i druge tehnologije
utvrdili smo sve njihove položaje
i sve te informacije poslali CIA-i,
koja je to proslijedila vojsci.
RAVNICA SHOMALI, AFGANISTAN 7. LISTOPADA 2001.
Molili smo ih da iz zraka napadnu dolinu Shomali.
Imali smo televizor ondje. Upalili smo ga i gledali CNN.
Na CNN-u su objavili da je vojska SAD-a počela bombardirati.
Na moju zapovijed vojska SAD-a započela je napade
na kampove za obuku terorista Al Qaide
i vojne instalacije talibanskog režima u Afganistanu.
Te prve noći Phil i ja bili smo na krovu
i gledali planine između nas i Kabula.
Bili smo 45 km od Kabula, a nebo je bilo puno niskih oblaka.
U dnu oblaka vidjeli smo odsjaj svake eksplozije.
Napokon smo vidjeli bljesak. Počelo je.
Ništa. To je bilo to.
Ti prvi zračni napadi nisu bili maksimalno agresivni.
Mislim da nisu htjeli nikakve civilne žrtve.
Zabrinuli smo se mi i Sjeverni savez. Gdje je vojska SAD-a koju su obećali?
Svi su ljudi bili zadovoljni
što je napokon počeo rat protiv talibana,
ali naši vojnici nisu bili zadovoljni tim napadima.
Umjesto da se koncentriraju na prednje linije u Kabulu
ili linije u Mazar-i-Šarifu i Takharu,
bombardirali su po cijeloj zemlji.
Sve što je nalikovalo na tenkove,
mehaničarske radionice, centre za obuku, vojne barake, skladišta.
Sve je to bombardiranje bilo uzaludno.
Tim Alfa otišao je u Mazar-i-Šarif.
Bio je to tim CIA-e,
vrlo sličan timu kojem sam ja pripadao.
Oni su postali poznati kao „konjanici”.
Na sjeveru je bilo skupina pokreta otpora
koji su bili unutar talibanskih linija i borili se u planinama.
Onamo smo kanili otići.
Abdula Rašida Dostuma često nazivaju vojskovođom.
On je u svakom slučaju bio etnički plemenski vođa.
Bio je vođa etničke skupine u Afganistanu, poznate kao Uzbeci.
Dolaskom talibana na vlast postali su pokret otpora.
Dostum je posvuda imao vojnike,
a imao je i ono što bismo mogli nazvati Pretorijanskom gardom.
Imao je vlastitog tjelesnog čuvara.
Jahači bi se pojavili iz oblaka prašine.
Dostum je jahao na čelu. „Ovdje se to radi malo drukčije.
Ono što je vama oklopno vozilo za prijevoz vojnika nama je konj.”
Jahati znam odmalena.
Odrastao sam na farmi pa to nije bio problem.
No drugi u timu nisu znali jahati.
Naš je posao bio
da tražimo puteve prolaska za posebne američke vojne snage.
Tragači su ljudi koji prvi dolaze na teritorij
kako bi osigurali siguran ulazak vojske u Afganistan.
General pukovnik sam u mirovini posebnim američkih vojnih snaga.
Imao sam povlasticu i čast
da 2001. g. zapovijedam 5. skupinom posebnih snaga.
Prvo smo morali povezati tim CIA-e
i vojnike posebnih snaga.
Razgovarali smo izravno s Mulhollandom.
U nekoliko je navrata pokušao
poslati dva helikoptera Black Hawk preko prijevoja Anjuman
i doći u dolinu.
Prva dva puta vrijeme je bilo loše.
Ledeni uvjeti, snijeg. Oba su se puta morali vratiti.
ODA 555 bio je odred za pomoć s 12 ljudi i dva helikoptera.
Iz tko zna kojeg razloga nisu sletjeli na našu sletnu zonu.
Jedan je sletio s jedne strane rijeke Panjšir, a drugi s druge.
Nije bilo odbora za doček, što smo trebali biti mi,
da kaže: „Izađite, prijatelji smo, sve je u redu.”
Samo smo tumarali prema mjestu na kojem smo mislili da će biti.
Hal, mornarički SEAL, nije mogao odoljeti. Vidio je vodu.
Preplivao je tu glupu rijeku
i našao drugi tim.
Na sebi sam imao bijelu jaknu i kapu.
Mahao sam im i vikao: „Mi smo CIA! Ne pucajte!”
Došli su do nas. Rekao sam: „Ja sam Gary Schroen.
Iz CIA-e sam i došao sam vas dočekati.”
Bilo je 24 Zelenih beretka, dvije skupine po 12.
Oni su se povezali s našim timom Alfa,
JR Seegerom i ostalima,
koji je radio s Dostumom i mobilizirao njegove ljude ondje.
DOLINA PANJŠIR TIM JAWBREAKER
MAZAR-I-ŠARIF TIM ALFA
Te posebne snage
trebale su laserski odrediti ciljeve na bojišnici
kako bi američki avioni mogli vidjeti te laserske zrake
i znali što moraju napasti.
To su im pažljivo dojavili jer su to trebali ciljati,
to su bile važne mete.
Laserski sustav SOFLAM Dostum bi tada učinio sljedeće.
Obratio bi se neprijateljskim vojnicima koji su bili pred nama.
Rekao bi im da su na strani gubitnika.
Bit ću pristojan. On baš nije bio.
Vrlo često dobio bi vrlo prostački odgovor preko radija.
Tad bi se okrenuo našim kolegama iz posebnih snaga.
Rekao bi da ih moraju napasti iz zraka.
Tad bi Zrakoplovstvo ili Mornarica
ispalili laserski navođene rakete koje bi pogodile te ciljeve.
Više ih nije trebalo nagovarati.
Jedan tip vidio je kako je njegov partner eksplodirao
pa je brzo shvatio da je na pogrešnoj strani.
Te dane opisivali smo kao spoj Ratova zvijezda i Pobješnjelog Maxa.
Doslovno smo spojili
drevne metode ratovanja, jahanje na konjima i slično.
To smo spojili s tehnologijom 21. stoljeća.
Laserskim ciljanjem i preciznim napadima.
Početkom studenog bilo je jasno u kojem smjeru idemo.
Garyja su pozvali u Washington
jer je on najbolje poznavao trenutačnu situaciju.
Predsjednik Bush i drugi bili su gladni tih informacija.
Mislim da sam iz doline otišao 4. studenoga.
Umirovio sam se 31. studenoga.
A 4. prosinca javio sam se za honorarni rad u Protuterorističkom centru.
Pozvali su me da im pomognem.
U Odjelu posebnih operacija.
Vratio sam se kako bih to vodio. Cilj je bila Al Qaida.
To smo vodili iz Washingtona.
Zato smo Jawbreaker prepustili drugom timu Jawbreaker.
Vodio ga je Gary Berntsen.
Neki su moji ljudi ostali kako bi ih uveli u sve.
MAZAR-I-ŠARIF, AFGANISTAN 10. STUDENOGA 2001. GODINE
Vršili smo važne zračne napade
na obrambene položaje talibana.
Probili su se kroz posljednju liniju obrane talibana
u sjevernom dijelu Hindukuša.
Tako su se otvorile ravnice do Mazar-i-Šarifa.
Talibani su jednostavno napustili Mazar-i-Šarif.
Nismo ga morali zauzeti silom.
Dočekala nas je gomila ljudi
koja se veselila odlasku talibana.
Bio je to divan osjećaj.
Znali smo da naš posao nije gotov, ali to je bio sjajan osjećaj.
Komunicirao sam s Garyjem i timom.
Oni su sa sjeveroistoka
pošli prema jugozapadu, u smjeru Kabula.
Cilj je trebao biti oslobođenje Kabula.
Kabul je bio glavni grad.
Bio je glavni grad prije upada talibana, a i danas je.
Tko ga drži, drži zemlju.
Morali smo ga zauzeti kako bismo postavili novu vladu.
Talibani su se povukli iz Kabula prve noći našeg napada.
Vidio sam konvoje kako odlaze.
KABUL, AFGANISTAN 14. STUDENOGA 2001. GODINE
Ujutro 14. studenoga general je poveo svoju vojsku u grad.
Timu CIA-e koji je cijelo vrijeme bio uz njega
za vrijeme bitke u ravnici Shomali rekao je:
„Ući ću, a vi pričekajte.”
Oni su rekli: „Ne, ulazimo s vama.”
Naš tim i pripadnici posebnih snaga pošli su za generalom,
a on se uvezao u grad.
Prvi je viši časnik Sjevernog saveza koji je ušao u grad.
Onoga dana kad je počeo napad na talibansku vojsku
bio sam na prvoj liniji na Sjevernoj cesti
i kretali smo se prema Kabulu.
Prvo su išli tenkovi, pješaštvo iza njih.
Uzeo sam kameru i popeo se na tenk, a tad smo krenuli.
Nije dugo trajalo.
Doslovno nije bilo otpora.
Kad su sile Sjevernog saveza ušle u Kabul,
ljudi su izašli na ulice.
John Mulholland zgrabio me, digao i snažno zagrlio.
Možda su mi napukla rebra.
Bio je oduševljen što je Kabul napokon pao.
Pomislimo na trenutak na Jawbreaker.
Borili su se i porazili talibane u…
U manje od dva mjeseca.
To je zbilja fantastično.
Najviše smo razočarani bili činjenicom da je Bin Laden još u bijegu.
Za vrijeme tima Garyja Berntsena
Bin Ladenu ušli su u trag na području Tora Bore u Afganistanu.
Sigurno je bio ondje i pobjegao preko granice.
BIN LADEN JE POBJEGAO
Iako su Pakistanci tvrdili da na granici imaju 4000 vojnika.
Možda. Ali svejedno je pobjegao.
Kad smo znali da je Kabul pao,
ostao nam je još samo Kandahar,
dom talibana.
To se dogodilo početkom prosinca.
Gotovo svi naši timovi javljali su da im se talibani predaju.
Talibani su puno toga zabranili.
Kao glazbu i sve ono što bi normalni civilizirani ljudi
smatrali temeljnim za život. To im je sve opet postalo dostupno.
Brijačnice su bile pretrpane ljudima koji su brijali bradu.
Obitelji su zakapale radio,
a sad su ga mogle iskopati i slušati.
Djeca su opet igrala nogomet.
Bili su uspješni
jer su talibane istjerali za mjesec-dva.
Nisam mogao vjerovati. Talibani su otišli iz Kabula. Bože!
Bila je to ujedinjena fronta protiv zajedničkog globalnog neprijatelja.
Hamid Karzai postao je privremeni predsjednik.
Bio je to početak rađanja novog Afganistana.
Predsjednik Karzai odlučan je vođa.
Njegova vlada odražava nadu svih Afganistanaca u bolju budućnost.
SAD snažno podupire vladu predsjednika Karzaija.
-Dobro došli u Washington. -Hvala.
Hvala.
Uspjeli smo dokazati da možemo
pustiti Afganistance da sve sami odrade.
Dobili smo mnogo toga. Obrazovanje.
Stvorili smo vojsku od 300 000 vojnika.
Škole, ceste, bolnice.
I još nešto što je vrlo važno.
Slobodu.
I to ne zato što nam je Amerika rekla da budemo slobodni.
Bilo je to zato što smo dobili priliku
da pokažemo svoje pravo na slobodu.
To smo postigli.
Ovaj rat neće biti kratak.
To nas uči povijest oružanih sukoba u Afganistanu.
Bio je to početni uspjeh,
poslije kojeg je slijedilo loše razdoblje i na kraju neuspjeh.
Nećemo ponoviti tu pogrešku.
Poslije više od 13 godina
američka vojna misija u Afganistanu došla je do odgovornog kraja.
Vrijeme je da svoje ljude vratimo kući.
SAD je okončao 20 g. rata u Afganistanu.
Najduži rat u američkoj povijesti.
Tisuće Afganistanaca pobjeglo je na kabulski aerodrom
u nastojanju da odu iz Afganistana dan nakon što su talibani zauzeli zemlju.
Talibanski užas ponovno vlada tom zemljom.
Čak i čvršće nego 2001. godine.
Svake noći molim se za Afganistance.
Imam 61 godinu
i do kraja života osjećat ću tu mrlju.
Neću se oporaviti od toga,
onako kako se neki veterani osjećaju u vezi s Vijetnamom.
Bio sam mlad 1975. godine.
Ne znam kako je pad Sajgona izgledao tim Amerikancima,
ali ne znam kako ćemo se kao zemlja oporaviti od toga.
Od onog što smo učinili.
Sigurno se moramo vratiti.
Na obzorju su novi neprijatelji.
Dvadeset godina za što, budalo? Za što?
Što smo postigli time?
Kad se sad osvrnem na to,
prisjetim se prijatelja Masuda Kalilija.
On sad gleda svoju zemlju
poslije svega što je žrtvovao.
Sad je to gotovo.
Ja više ništa ne mogu učiniti.
To je jako tužno.
Pogledajte tu nesretnu naciju ove 43 godine.
Nemamo faze mira.
Faze proslave.
Faze sreće.
Samo faze rata.
Očekujemo da Europa, NATO i SAD
pruže financijsku i vojnu pomoć
novoosnovanim snagama otpora.
Tako će mladići poput Ahmada Masuda, koji je pošao očevim stopama,
i drugi mladići moći obnoviti Afganistan
i stvoriti moderan Afganistan za Afganistance
i djecu tih Afganistanaca.
U našoj je kulturi zapisano
da imamo nadu, imamo ljubav
i nikad ne odustajemo.
U ZNAK SJEĆANJA NA GARYJA SCHROENA 6. STUDENI 1941. - KOLOVOZ 2022.
U OVOJ SEZONI
VRHUNSKIH ŠPIJUNA
Noriega je preko Paname krijumčario drogu.
Znali smo da mu više ne možemo gledati kroz prste.
Tako je počeo lov.
Oleg Gordijevski, časnik KGB-a,
među najvećim je špijunima koji su radili za britanske obavještajce.
Nisam ni pomislio da su mog druga regrutirali Britanci.
Da sam posumnjao, ubio bih ga.
Postoji veza između turskih Sivih vukova i čovjeka koji je pokušao ubiti Papu.
Kanio sam ubiti Papu, a onda sebe.
Pobili su svih 11 talaca.
Golda Meir traži osvetu.
Temeljno načelo bilo je da pucamo i ne govorimo.
TALIBANSKI ŠPIJUNI
CIA nikad nije učinila nešto takvo.
Pokušali smo surađivati s ljudima na neprijateljskoj strani.
Tri bojne nuklearne glave na dnu Sjevernog Pacifika.
K-129 bila je ratna podmornica i potonula je.
Novinari Los Angeles Timesa.
To je po mnogočemu bilo kompleksnije od leta na Mjesec.
VRHUNSKI ŠPIJUNI
Prijevod titlova: Ivan Zorić