VIRGINIA, YHDYSVALLAT 11. SYYSKUUTA 2001
Syyskuu 11. päivän aamu oli kauniin syksyinen.
Olin lähdössä töihin tavallista myöhemmin,
koska olin juuri siirtymässä eläkkeelle CIA:sta.
Menin päämajalle, jossa toimin apulaisjohtajana kaksi vuotta.
Päivästä oli tulossa surullinen, koska tiesin, että töitä tulisi ikävä.
Yhtäkkiä kuulin hälinää.
Saimme tiedon juuri. Näytämme järkyttävää kuvamateriaalia suorana.
Tuo on World Trade Center. Vahvistamattomien tietojen mukaan…
Toinen matkustajakone osuu World Trade Centeriin.
Voi hyvänen aika.
Katsomme suoraa lähetystä Washingtonista, ja Pentagonista nousee savua.
United 93, vahvista 350.
United 93.
United 93, onko teillä tietoa siitä?
Kyllä, se on maassa.
Maassako? -Kyllä.
Milloin se laskeutui?
Se ei laskeutunut.
Putosiko se?
Kaikki syyttivät teosta al-Qaidaa.
FBI, Yhdysvaltain asevoimat…
Koska ei ollut muita ryhmiä, jotka olisivat niin järjestelmällisiä,
että pystyisivät suunnittelemaan -
ja toteuttamaan jotain sellaista Amerikkaa vastaan.
Presidentti sanoi: "Haluan amerikkalaisia, joko asevoimien tai CIA:n väkeä,
Afganistaniin metsästämään bin Ladenia."
Terrorisminvastaisen keskuksen johtaja soitti minulle 14. päivänä.
"Gary, haluatko viedä ensimmäisen joukon Afganistaniin?"
En voi kuvitella ketään, joka sopisi tähän sinua paremmin.
Olet työskennellyt siellä vuosia." Sanoin, että tietenkin.
Kaikki Amerikassa halusivat kostaa terroristeille.
Minäkö saisin johtaa hyökkäystä? Kyllä.
Vaimoni ei ollut iloinen. "Olet jäämässä eläkkeelle.
Olet 59-vuotias. Miksi teet tämän?"
Sanomalehdessä oli kuva palomiehestä New Yorkissa.
Hän oli univormussaan, ja kyyneleet valuivat hänen kasvoillaan.
Hän oli hautajaisissa.
Näytin sen vaimolleni ja sanoin: "Tämän takia. En voi muutakaan."
KESKUSTIEDUSTELUPALVELU
SALAINEN
SALAISIA TIEDUSTELUTEHTÄVIÄ
OPERAATIO JAWBREAKER
Muistopäivä Washingtonissa ja kaikkialla maailmassa.
Kansakunta kunnioittaa menehtyneitä, kadotettuja ja ikuisen trauman saaneita.
Olimme järkyttyneitä. Hallitus oli shokissa.
KOLME PÄIVÄÄ ISKUN JÄLKEEN
He kokoontuivat Valkoisessa talossa.
JAWBREAKERIN JOHTAJA
Terrorisminvastaisen keskuksen johtaja -
ja CIA:n johtaja George Tenet olivat paikalla.
He tapasivat ja keskustelivat, miten iskuun vastattaisiin.
Tiesimme tekijän olleen bin Laden, joka oleskeli Afganistanissa.
Tiesimme, että hän oli rakentanut al-Qaidan verkoston.
Olin käynyt Afganistanissa vuosina 1996 - 1999 -
kolmessa eri tilanteessa.
Olimme olleet yhteydessä lähes kaikkiin maan sotapäälliköihin.
Siksi oli järkevää, että juuri minä menin takaisin ensimmäisellä vierailulla -
puhumaan heidät puolellemme.
Silloin aloimme terrorisminvastaisen keskuksen kanssa koota ryhmäämme.
Phil Reilly oli varmaankin yksi nuorimmista CIA:n agenteista.
JAWBREAKERIN APULAISJOHTAJA
Häntä ehdotettiin ryhmän apulaisjohtajaksi.
Puhuimme kymmenisen minuuttia, ja hyväksyin hänet.
Kun tapasin Gary Schroenin, tunsin hänen nimensä.
Hän oli tunnettu hahmo CIA:ssa.
Sanoisin, että lähes legendaarinen Lähi-idän osastolla.
Hänet oli palkittu korkeasti jo ennen syyskuun 11. päivää.
Ajatukseni tilanteesta eivät juurikaan olleet jaloja.
Olin vihainen ja järkyttynyt. Monien muiden tavoin -
halusin napata heidät, jotka hyökkäsivät maahamme.
Kosto motivoi minua suuresti.
Mutta olin myös nöyrä ja kunnioitettu tilaisuudesta.
Tiesin, että ryhmään pääseminen oli oikea lottovoitto.
Saimme tehtävänannon suullisesti Cofer Blackiltä.
TERRORISMINVASTAISEN KESKUKSEN JOHTAJA
Meidän tuli saada Pohjoisen liitto puolellemme -
ja kertoa heille, että tuomme Afganistaniin Yhdysvaltojen sotavoimia -
ja että toimisimme yhdessä.
Heidät olisi valmisteltava ottamaan vastaan erikoisjoukkoja,
jotka saapuvat jossain vaiheessa tarkentamaan kohteemme -
Kabulin edustan rintamalinjoissa.
"Kun pääsette talibanien ohi ja saavutte Kabuliin,
etsikää bin Laden käsiinne. Ja kun tapatte bin Ladenin,
leikatkaa hänen päänsä irti, pankaa se kuivajäähän -
ja lähettäkää se presidentille."
Ulos kävellessä kysyin Phililtä, oliko se vitsi.
Phil sanoi: "Ei, hän oli tosissaan."
Sellaiset olivat määräyksemme. Aloimme heti tehdä suunnitelmia.
Värväsin parhaan viestimiehen, Johnin.
JAWBREAKERIN VIESTIMIES
Värväsin ryhmään toisenkin agentin, jonka nimi sattumoisin oli myös Phil.
Gary värväsi Lähi-idän osaston parhaimman tiedustelu-upseerin, Chrisin.
Yksi tyyppi oli entinen erityisjoukkojen jäsen.
ERIKOISASIANTUNTIJA
Hän tunsi pommit ja oli valtava, vahva mies.
Sitten värväsimme tohtorin. Tohtori Phillips oli lääkäri.
Hän oli taistelulääkäri Vietnamissa ollessaan erikoisjoukoissa.
Hän tiesi, mitä sellaisessa paikassa tarvitaan.
Olin työskennellyt tehtävässä, joka suoritti ilmavalvontaa alueilla,
joilla bin Laden kävi.
Tiimimme kuvasi Osama bin Ladenin kävelemässä Tarnak Farmsin poikki.
Miehittämättömät vakoojakoneet lentävät tunnettujen al-Qaidan leirien yli.
Kuvat lähetetään suorana CIA:n päämajaan maailman toiselle puolen.
Lennokit kuvasivat mitä uskomattomampia asioita.
Tämä pitkä hahmo valkoisessa kaavussa,
on tiedusteluanalyytikkojen uskomuksen mukaan Osama bin Laden.
Ajatus oli, että tarvittaessa voisimme mennä ottamaan hänet kiinni.
Se oli työnkuvani ennen syyskuun 11. päivää.
Syyskuun 10. päivänä olimme saaneet kaiken valmiiksi.
Lensimme kotiin Lufthansan lennolla.
Syyskuun 11. päivän aamuna hänen piti tulla kotiin.
Tyttäreni soitti. "Missä isä on?"
DAVID PHILLIPSIN VAIMO
"Matkalla kotiin."
Keski-Atlantilla lentäjä tuli matkustamoon ja kertoi,
että ilmatila oli suljettu.
Phillips oli jumissa Newfoundlandissa. Kaikki koneet olivat maassa kuten hänkin.
Oli tärkeää saada hänet takaisin luoksemme.
Dave soitti, ja kysyin häneltä, milloin hän tulee kotiin.
Uskoin lentojen jatkuvan pian.
Dave sanoi, ettei tule kotiin. Hänet haettaisiin töihin.
Dave sanoi, että näemme varmaankin kuukauden tai parin päästä.
Sue oli ollut virastolla usein ja tiesi heti, minne olin menossa.
Hän tiesi, että olin työskennellyt Afganistanissa vuodesta 1980 lähtien.
Meille löytyi helikopteri, jota saimme käyttää.
Se oli CIA:n omistama helikopteri, joka odotti meitä.
Siinä oli kolmihenkinen miehistö, joten meitä oli yhteensä kymmenen -
CIA:n agenttia lentämässä Afganistaniin.
Olimme kuin lännenelokuvasta.
Ryhmä ihmisiä, jotka tekivät tätä kaikkialla maailmassa.
JAWBREAKER-RYHMÄ
CIA omistaa yllättäen paikan,
jossa on kaikenlaisia aseita. Ja jokaista laatua on enemmän kuin riittävästi.
Otimme kymmenen jokaista asetta -
sekä kaikenlaisia panoksia, joita arvelimme tarvitsevamme.
Luulin, että CIA:n varastossa olisi armeijan univormuja.
Niitä ei kuitenkaan ollut, joten ostimme sellaiset kaupasta.
Meitä oli kolme. Ostoskärrymme oli täynnä tavaraa.
Eräs nainen tuli kysymään: "Minne te menette?"
Sanoin: "Vuorille patikoimaan." "Minne?"
"Ulkomaille." Ja hän vain tuijotti meitä.
Viimeisenä otimme mukaan kolme miljoonaa dollaria käteistä.
Käteinen oli äärimmäisen tärkeää, ja kolme miljoonaa dollaria oli summa,
jolla saisimme sotapäälliköt puolellemme.
Tarvitsimme käteistä hyökkäysten toteuttamiseen.
DUŠANBE, TADŽIKISTAN 19. SYYSKUUTA 2001
Sitten jatkoimme matkaamme Mi-17-helikopterilla.
Saimme luvan saapua Afganistaniin 26. syyskuuta.
Lensimme Anjumanin solan läpi.
Helikopterimme oli sattumalta juuri korjattu.
Mutta se ei ollut parhaassa kunnossa.
Kun nousimme korkeammalle ilmaan, moottorin ääni muuttui.
Se alkoi huutaa, koska ilma oli ohuempaa, jolloin nostovoima heikompi.
Miehistön sisäinen kommunikointi lähetettiin suoraan tiimillemme.
Onnistuminen ei ollut varmaa.
Ehkä joutuisimme kääntymään.
Helikoptereita ei yleensä voi lentää lähellekään 5 000 metrissä.
Kopterilla oli vaikeuksia ylittää Hindukušin vuoristo.
Se todella kamppaili pysyäkseen ilmassa.
Kun aloimme laskeutua, moottorin ääni muuttui,
ja kaikki iloitsivat.
Tiesimme solan olevan vaikein osuus. Laskeuduimme Panjshirin laaksoon.
PANJSHIRIN LAAKSO, AFGANISTAN 26. SYYSKUUTA 2001
Kello oli puoli kolme 26. päivän iltapäivällä.
Kun nousin kopterista, kymmenisen afgaania seisoi meitä vastassa.
Pohjoisen liiton tyyppejä.
Tunnistin heistä viisi, ja he tunnistivat minut.
Olimme tavanneet aiemmilla vierailuillani.
VIRALLINEN KAMERAMIES, POHJOISEN LIITTO
Kaikki olivat tyytyväisiä, myös minä, että amerikkalaiset liittyivät sotaan.
Olimme iloisia, että sodasta tuli kansainvälinen -
ja maailma puuttuisi tilanteeseen.
He sanoivat: "Olemme valmiita hyökkäämään Afganistaniin,
mutta haluamme ensin ymmärtää teidän näkökulmanne.
Mitä mieltä olette tästä? Hyväksyttekö sen vai ette?"
Pohjoisen liitto muodostettiin vastustamaan talibaneja ja al-Qaidaa.
Mutta se oli monella tapaa sisäisesti hauras,
koska se keräsi yhteen eri etnisiä ryhmiä Afganistanissa.
Taliban hallitsi kolmea neljäsosaa maasta…
POHJOISEN LIITTO TALIBAN
…vuonna 2000, mutta he eivät olleet päässeet Panjshirin laaksoon.
He olivat pattitilanteessa.
Ahmad Shah Massoudilla oli noin 8 000-henkinen armeija.
Pohjoisen liiton sotilaat ovat erinomaisia.
Tämä on heidän laaksonsa. He eivät päästä talibaneja helpolla.
Masood Khalili oli Ahmad Shah Massoudin paras ystävä.
He olivat kuin veljiä.
Al-Qaida, bin Laden, Zawahiri. He kaikki olivat Afganistanissa.
ENTINEN AFGANISTANIN SUURLÄHETTILÄS
Taliban alkoi tappaa ihmisiä raa'asti.
Jokainen tyttö ajatteli kotonaan:
"Tulevatko he nyt hakemaan minut? Tappamaan minut?
Ahdistamaan minua ja veljeäni?"
Komentaja Massoud sanoi: "Maailmaa on varoitettava."
PARIISI, RANSKA 4. HUHTIKUUTA 2001
Menimme Ranskaan. Massoudin ensimmäinen matka Ranskaan.
Euroopan Unioni kutsui hänet sinne.
Siellä hän sanoi jotain hyvin tärkeää.
Tällä hetkellä Afganistanissa toimivilla talibaneilla -
on hyvin erityinen kuva ja tulkinta islamista.
Heitä tukevilla ryhmillä,
kuten Osama bin Ladenin joukoilla ja Pakistanin hallinnolla,
on samanlaiset tavoitteet.
Haluan korostaa, että näiden ryhmien tavoitteet -
eivät rajoitu vain Afganistaniin.
Heidän tavoitteensa on jatkaa Afganistanin ulkopuolelle -
muualle maailmaan.
Massoud paljasti Talibanin, al-Qaidan ja bin Ladenin todelliset kasvot -
kansainväliselle yhteisölle.
PANJSHIRIN LAAKSO, AFGANISTAN 9. SYYSKUUTA 2001
Kaksi arabia, jotka tukivat bin Ladenin al-Qaidaa Euroopasta käsin,
hankkivat väärät lehdistökortit ja saapuivat Afganistaniin kameran kanssa,
joka oli täynnä räjähteitä.
Ja 9. syyskuuta he pääsivät vihdoin tapaamaan Ahmad Shah Massoudin,
Pohjoisen liiton johtajan ja Talibanin suurimman vihollisen.
Komentaja istui vieressäni kylki kylkeäni vasten.
Hän sanoi: "Kertokaa ensin kysymykset."
Kysymyksiä oli 15, joista kahdeksan koski Osama bin Ladenia.
Sitten he käynnistivät kameran.
He räjäyttivät pommin.
Loukkaannuin pahasti. Heräsin siellä -
neljän tai viiden päivän jälkeen.
Kysyin ensimmäisenä: "Miten? Mitä ystävälleni tapahtui? "
Hän kuoli.
Syyskuun 9. päivän aamuna noin kello 11.00 -
hän kuoli syliini.
Hän kuoli.
Afganistan menetti poikansa. Maailma menetti rehellisen miehen.
Bin Laden oli silloin jo tehnyt sopimuksen Taliban-johtaja Mullah Omarin kanssa.
"Annan sinulle rahaa, jos takaat minulle turvapaikan Kandaharissa -
ja Afganistanissa." Ja Mullah Omar suostui.
Bin Laden tiesi, että jos hän tappaisi Ahmad Shah Massoudin,
hän tuhoaisi Talibanin pahimman vihollisen Afganistanissa.
Bin Laden kertoi Mullah Omarille, että hänen miehensä tekivät sen.
"Amerikkalaiset tulevat perääni,
ja sinä lupasit minulle turvapaikan täällä Afganistanissa."
Kun bin Laden veti toiminnallaan Yhdysvaltojen raivon Afganistaniin,
Mullah Omar ei voinut periaatteidensa vuoksi hylätä häntä.
Ahmad Shah Massoudin kuolema yhdisti Pohjoisen liiton.
Nyt oli epäilyksettä selvää, kenen puolella he olisivat.
He olivat täysillä mukana.
Seitsemän meistä alkoi heti töihin ja teki sen, mitä tarvittiin.
Ensin järjestimme leirin meille tarjottuun turvataloon.
Sanoimme, että olemme eturintamassa. Muita ei ole.
Yhdysvaltain asevoimat julisti, etteivät he tule mukaamme.
Heidän mukaansa etsintä- ja pelastusvalmiuksia ei ollut -
ja oli vaarallista lähettää sotilaita paikkaan, josta heitä ei voi pelastaa.
Olimme sitten kai kaikki machomiehiä.
Mutta kaikki tiesivät sen olevan vaarallista. Pois pääsi vain kopterilla.
Jos helikopteri hajosi tai ei päässyt vuoren yli,
meidän olisi käveltävä pois.
Ja matka kohti Pakistania olisi pitkä ja kulkisi yli vuorten.
Istuimme alas miettimään ryhmämme rakennetta ilman Ahmad Shah Massoudia.
Kuka johtaisi meitä?
KENRAALI FAHIM AFGANISTANIN ENSIMMÄINEN VARAPRESIDENTTI
Kenraali Fahim, joka oli silloin Pohjoisen liiton johtaja,
oli äärettömän erilainen kuin Ahmad Shah Massoud,
mutta hän oli taistelija ja sitoutui yhteistyöhön.
Menimme tapaamiseen, ja siellä oli joukko korkea-arvoisia tyyppejä.
Istuimme alas, ja minulla oli 250 000 dollaria mukanani.
Sanoin kaikille Pohjoisen liiton johtajille,
etten halua kuulla heidän poliittisista tai etnisistä ristiriidoistaan.
He olivat olleet yhtä Ahmad Shah Massoudin johdossa.
Kerroin, että olin vastuussa rahasta ja minulla oli sitä paljon annettavaksi.
Mutta ilman yhteistyötä, he eivät saisi mitään.
Raha meni sitä tarvitseville komentajille.
Eri armeijoiden komentajille. Ja meidän ryhmämme tarjosi sen.
Päätimme perustaa ryhmän tietojen jakamiseen.
Siihen kuului pari CIA:n tyyppiä sekä Pohjoisen liiton tiedusteluanalyytikot.
He yhdistivät keräämänsä tiedot -
tai kuuntelivat Talibanin radiota ja kertoivat tapahtumista.
Taktisista asioista.
Missä Talibanin joukot olivat? Mitä he tekivät?
Oli myös olemassa tietty vaara.
Jos ajoi Talibanin tai al-Qaidan väijytykseen,
katoasi todennäköisesti iäksi, koska olimme selvästi Amerikasta.
Meidän oli hyväksyttävä se todellisuus.
Meidän täytyi myös matkustaa eturintamiin,
jotka sitten määrittelimme tarkasti GPS:n avulla.
Ykkösryhmä lähetettiin Konduziin.
Konduzissa raketit viuhuivat ilmassa ja taistelu oli kovaa.
Me toisessa ryhmässä menimme Bagramin kukkuloille.
JAWBREAKER-LEIRI BAGRAMIN LENTOTUKIKOHTA
Tavoitteena oli saada Bagram haltuumme.
Sieltä jatkaisimme kohti Kabulin valloitusta.
Se suurin piirtein oli tehtävämme.
Ensimmäisten viikkojen aikana kartoitimme vihollisten asemat.
Työskentelimme paikallisten kanssa ja käytimme laseretäisyysmittareita -
selvittääksemme vihollisen sijainnin.
Sitten lähetimme tiedusteluraportit CIA:lle,
josta ne levitettiin heti Yhdysvaltain asevoimille.
SHOMALITASANKO, AFGANISTAN 7. LOKAKUUTA 2001
Olimme pyytäneet ilmaiskuja Shomalitasangolle.
Pihalla oli televisio. Joku pani sen päälle. Siellä näkyi CNN.
CNN:n mukaan Yhdysvaltain asevoimat aloitti pommituskampanjansa.
Minun käskystäni Yhdysvaltain asevoimat on aloittanut iskut -
al-Qaidan harjoitusleirejä -
ja Taliban-hallinnon sotilaslaitoksia vastaan Afganistanissa.
Sinä iltana Phil ja minä seisoimme katolla -
katsomassa vuoria, joiden takana Kabul oli.
Olimme 50 kilometrin päässä, mutta taivaalla oli matalia pilviä.
Tiesimme, että kun pommit iskisivät, näkisimme välähdyksen pilvissä.
Ja lopulta näimme välähdyksen. Selvä. Se oli alkamassa.
Ei mitään. Siinä se.
Ensimmäiset ilmaiskut eivät olleet valtava voimannäyte.
He eivät halunneet vahingoittaa siviilejä.
Olimme huolissamme Pohjoisen liiton kanssa.
Missä ovat ne kehutut ilmavoimat?
Kaikki olivat tyytyväisiä ja iloisia siitä,
että sotaa Talibania vastaan käytiin,
mutta emme olleet tyytyväisiä Amerikan hyökkäyksiin.
Sen sijaan, että he olisivat keskittyneet eturintamiin Kabulissa -
tai Mazar-e Šarifissa tai Takharissa,
he alkoivat pommittaa ympäriinsä paikkoja, jotka näyttivät tankkivarastoilta,
huoltamoilta, harjoittelualueilta, kasarmeilta tai varastoilta.
Kaikki nämä pommitukset menivät hukkaan.
Alfa-ryhmä meni Mazar-e Šarifiin.
Se oli CIA:n ryhmä, jonka kokoonpano oli hyvin samanlainen kuin omani.
Heidät tunnettiin ratsusotilaina.
Pohjoisen liittoon kuului vastarintaryhmiä…
ALFA-RYHMÄN JOHTAJA
…jotka olivat talibanien linjojen sisäpuolella ja taistelivat vuorilla.
Ja sinne mekin olimme menossa.
KENRAALI DOSTUM UZBEKKIJOUKOT
Abdul Rashid Dostumia kutsutaan usein sotapäälliköksi.
On täysin totta, että hän oli etninen heimojohtaja.
Hän johti uzbekkien etnistä ryhmää Afganistanissa.
Kun Taliban nousi valtaan, heistä tuli vastarintaryhmä.
Dostumilla oli sotilaita kaikkialla,
mutta hänellä oli myös eräänlainen pretoriaanikaarti.
Henkivartijoiden ryhmä, joka liikkui hänen kanssaan.
Ratsastajat saapuivat pölypilvestä.
Dostum sanoi, että asiat olisivat täällä eri tavalla.
"Meidän panssaroitu ajoneuvomme on teidän hevosenne."
Opin ratsastamaan jo lapsena.
Kasvoin maatilalla, joten se ei ollut isokaan asia.
Sama ei koskenut lopputiimiä.
Tehtävämme oli periaatteessa -
toimia tiedustelijoina Yhdysvaltain erikoisjoukoille.
Tiedustelijat menevät paikalle etukäteen varmistamaan,
että sotilaat pääsevät Afganistaniin turvallisesti.
Olen kenraaliluutnantti John Mulholland. Olin erikoisjoukkojen upseeri.
Minulla oli etuoikeus ja kunnia -
komentaa erikoisjoukkojen viidettä ryhmää vuonna 2001.
Ensimmäisenä meidän tuli saada joukko CIA:n ja erikoisjoukkojen sotilaita -
toimimaan yhdessä.
Puhuimme suoraan Mulhollandin kanssa.
Hän yritti useaan otteeseen -
lähettää kaksi Black Hawk -helikopteria Anjumanin solan yli -
ja saapua laaksoon.
Kaksi ensimmäistä kertaa sää oli huono, ja hänen piti kääntyä ympäri.
PANJSHIRIN LAAKSO, AFGANISTAN 19. LOKAKUUTA 2001
ODA 555 oli 12 miehen ja kahden helikopterin apujoukko.
Jostain syystä he eivät laskeutuneet sovitulle alueelle.
Yksi laskeutui Panjshir-joen yhdelle puolelle ja toinen toiselle.
Heitä vastassa ei ollut komiteaa,
joka kertoisi heidän olevan ystävällisellä alueella.
Me vain harhailimme kohti aluetta, jossa kuvittelimme heidän olevan.
Hal oli merivoimien erikoissotilas. Hän näki joen edessään.
Hän hyppäsi siihen typerään jokeen, ui sen poikki ja löysi ykköstiimin.
Minulla oli päälläni valkoinen takki ja baseball-lippis.
Heilutin ja huusin: "Olemme CIA:sta! Älä ammu!"
He tulivat luoksemme. Sanoin: "Hei, olen Gary Schroen.
Olen CIA:sta. Tervetuloa."
Maassa oli sinä yönä 24 erikoisjoukkojen sotilasta.
Ja tämä joukko liittyi Alfa-ryhmäämme, J. R. Seegeriin ja muihin,
joka työskenteli Dostumin ja muiden joukkojen kanssa.
PANJSHIRIN LAAKSO JAWBREAKER-RYHMÄ
MAZAR-E ŠARIF ALFA-RYHMÄ
Erikoisjoukkojen tehtävänä oli lasermerkata kohteita taistelukentällä,
jotta Yhdysvaltain lentokoneet voisivat käyttää lasersädettä tähtäykseen.
Heidän piti pommittaa kyseinen kohde, koska se oli jollain tapaa arvokas.
SOFLAM-isku.
Dostum taasen oli yhteydessä viholliseen edessämme.
Hän sanoi: "Olette häviävällä puolella."
Puhun kohteliaasti. Hän ei puhunut yhtä kauniisti.
Useimmiten hän sai äärettömän töykeän vastauksen.
Silloin hän kääntyi erikoisjoukkojen kollegoiden puoleen.
"Tänne tarvitaan ilmaisku."
Sitten Yhdysvaltain ilmavoimat -
pudottivat laserohjattuja ammuksia suoraan kyseiseen paikkaan.
Silloin ei enää tarvinnut vakuutella.
Kun näkee kumppaninsa tuhoutuvan täysin,
tajuaa helposti olevansa väärällä puolella ja myöntyy ehdotuksiin.
Afganistanin alkuajat olivat kuin Mad Maxin ja Star Warsin sekoitus.
Yhdistimme muinaiset sodankäyntimenetelmät, kuten hevoset,
2000-luvun teknologiaan,
laserohjattuihin ammuksiin ja tarkkuusiskuihin.
Marraskuun alussa oli selvää, mihin taistelut olivat johtamassa.
Garyä tarvittiin Washingtonissa, koska hän ymmärsi tilanteen parhaiten.
Presidentti Bush ja muut halusivat kuulla siitä.
Lähdin laaksosta 4. marraskuuta.
Jäin eläkkeelle 31. marraskuuta.
Ja 4. joulukuuta tein työsopimuksen terrorisminvastaisen keskuksen kanssa.
Minua pyydettiin töihin terrorisminvastaiseen keskukseen.
Heidän erikoisjoukkoihinsa.
Operatiiviseksi johtajaksi. Lähdimme al-Qaidan perään.
Tehtävää johdettiin paljolti Washingtonista.
Siksi luovutimme Jawbreakerin toisen ryhmän haltuun.
Gary Berntsen oli sen johtaja. Osa tiimistäni jatkoi uudessa ryhmässä.
MAZAR-E ŠARIF, AFGANISTAN 10. MARRASKUUTA 2001
Teimme merkittäviä ilmaiskuja Talibanin puolustusasemiin.
Joukot läpäisivät viimeiset talibanien puolustukset -
Hindukušin vuoriston pohjoispuolella. Nyt tie Mazar-e Šarifiin oli vapaa.
Talibanit hylkäsivät Mazar-e Šarifin. Meidän ei tarvinnut taistella kaupungista.
Mazar-e Šarifissa meitä odotti väkijoukko,
joka oli innoissaan nähdessään Talibanin lähtevän.
Se oli loistava tunne.
Tiesimme, ettei työmme ollut tehty. Vaikka se toki oli mukava hetki.
Olin yhteydessä Garyyn tiimeineen.
Hän kulki koillisesta lounaaseen, eli Kabulin suuntaan.
Kabulin vapauttaminen olisi päätavoite. -Kabul oli pääkaupunki.
Se oli pääkaupunki jo ennen Talibania ja oli sitä edelleen.
Sen hallitsija hallitsee maata.
Niinpä Kabulin palauttaminen haltuumme oli tärkeää uutta hallitusta varten.
Taliban vetäytyi Kabulista ensimmäisenä yönä, jona hyökkäsimme.
Sieltä, missä minä olin, he lähtivät saattueissa.
KABUL, AFGANISTAN 14. MARRASKUUTA 2001
Kenraali johti joukkonsa kaupunkiin 14. päivän aamuna.
Hän oli kertonut CIA:n ryhmälle, joka oli seurannut häntä -
Shomalitasangon taistelujen aikana: "Minä menen kaupunkiin, odottakaa te."
He sanoivat: "Ei. Tulemme mukaan."
Seurasimme erikoisjoukkojen kanssa kenraalia, ja hän meni suoraan sisään.
Hän oli ensimmäinen Pohjoisen liiton ylempi upseeri, joka saapui kaupunkiin.
Samana päivänä, kun hyökkäys Taliban-joukkoja vastaan alkoi,
olin vanhan North Roadin eturintamassa ja etenimme kohti Kabulia.
Tankit saapuivat ja jalkaväki niiden takana.
Otin kamerani, nousin tankin kyytiin, ja lähdimme etenemään.
Siinä ei kestänyt kauaa. Vastarintaa ei ollut käytännössä lainkaan.
Kun Pohjoisen liitto saapui aamulla Kabuliin,
ihmiset rynnivät kaduille.
John Mulholland nosti minut ilmaan ja halasi isosti.
Minulta murtui kai kylkiluita. Hän oli hurmioissaan, kun Kabul kaatui.
Mietitäänpä hetki Jawbreakeria.
He taistelivat ja selättivät Talibanin -
alle kahdessa kuukaudessa. Se todella on mahtavaa.
Suurin pettymyksemme oli se, että bin Laden pakeni.
Gary Berntsenin ryhmä oli paikantanut -
Osama bin Ladenin Tora Boran alueelle Afganistanissa.
Hän oli varmasti siellä. Hän pakeni rajan yli.
BIN LADEN PAKENI
Rajavartioinnista huolimatta.
Pakistanin mukaan siellä oli 4 000 sotilasta.
Ehkä. Mutta hän silti pakeni yli rajan.
Kun tiesimme, että Kabul oli meidän,
meidän tuli enää vain vallata Kandahar, Talibanin kotipaikka.
Teimme sen joulukuun alussa.
Lähes kaikki ryhmät raportoivat talibanien antautumisista.
Taliban oli kieltänyt todella paljon,
kuten musiikin, leikkimisen ja kaiken, mitä ihmissivilisaatio -
pitää perusteellisen tärkeänä elämälle. Nyt se oli taas sallittua.
Partureihin jonotti miehiä, jotta heidän partansa ajeltaisiin.
Perheet, jotka olivat piilottaneet radionsa,
kaivoivat ne esiin ja soittivat niitä. Pikkulapset pelasivat taas jalkapalloa.
He onnistuivat, koska Taliban lähti noin kuukaudessa.
En voinut uskoa sitä. Taliban lähti Afganistanista.
Kyllä. Hyvänen aika.
Se oli yhteinen hyökkäys yhteistä globaalia vihollista vastaan.
Hamid Karzai nimitettiin väliaikaiseksi presidentiksi.
Uusi Afganistan sai alkunsa heti sillä hetkellä.
Presidentti Karzai on päättäväinen johtaja.
Hänen hallituksensa heijastaa afgaanien toiveita -
uudesta ja paremmasta tulevaisuudesta.
Yhdysvallat tukee presidentti Karzain väliaikaista hallitusta.
Tervetuloa Washingtoniin. -Kiitos.
Kiitos, herra.
Pystyimme todistamaan, että voisimme antaa -
afgaanien selvittää tilanteensa itse.
Saimme silloin monia asioita, kuten koulutuksen.
Rakennettiin 300 000-sotilainen armeija.
Koulut, tiet, sairaalat. Eräs asia oli myös tärkeä saavutus.
Vapaus.
Emme saavuttaneet sitä, koska Amerikka käski meidän olla vapaita.
Saavutimme sen, koska saimme tilaisuuden osoittaa oikeutemme vapauteen.
Nämä me ansaitsimme voitostamme.
Tämä sota ei ole nopea.
Tiedämme sen Afganistanin sotilaallisten konfliktien historiasta.
Se oli aluksi menestys,
jota seurasi useiden vuosien horjuminen ja epäonnistuminen.
Emme toista sitä virhettä.
Yli 13 vuoden jälkeen -
Amerikan operaatio Afganistanissa päättyi vastuullisesti.
On aika tuoda sotilaamme kotiin.
Yhdysvallat lopetti 20 vuoden sodan Afganistanissa.
Amerikan historian pisin sota.
Tuhannet afgaanit ovat paenneet Kabulin lentokentälle -
yrittäessään lähteä maasta -
päivä sen jälkeen, kun Taliban otti maan haltuunsa.
On hirvittävää, että Taliban on taas valtaamassa maata.
Itse asiassa jopa suuremmassa määrin kuin vuonna 2001.
Rukoilen Afganistanin kansan puolesta joka ilta.
Olen 61-vuotias, ja loppuelämäni ajan alueen yllä on mielessäni synkkä pilvi.
Eikä se tule poistumaan. Ehkä Vietnamissa sotineet tuntevat samoin.
Olin nuori vuonna 1975. En tiedä, miltä Saigonin kaatuminen tuntui,
mutta en tiedä, kuinka toivumme tästä iskusta kansakuntana.
Teoistamme.
Meidän on ehdottomasti palattava sinne. Horisontissa on aivan uusia vihollisia.
Kaksikymmentä vuotta, ja mitä varten? Teimme tämän kaiken. Mitä siitä saimme?
Kun katson taaksepäin tapahtuneeseen, ajattelen hyvää ystävääni Masood Khalilia.
Kun ajattelen hänen näkevän maansa nyt kaikkien tekemiensä uhrausten jälkeen…
Että sanoisin hänelle kaiken olevan ohi. Etten voi enää tehdä mitään.
Se on sydäntäsärkevää.
Katso tätä epäonnista maata 43 vuoden jälkeen.
Aina rauhattomia jaksoja.
Aina jaksoja, jolloin ei juhlita. Jaksoja, jolloin ei olla onnellisia.
Sodan eri jaksoja.
Odotamme, että Eurooppa, Nato ja Yhdysvallat -
tarjoavat rahallista, taloudellista ja sotilaallista apua -
uudelle vastarintaliikkeelle.
Jotta nykypäivän nuoriso, kuten isäänsä seuraava Ahmad Massoud,
pystyvät jälleenrakentamaan Afganistanin -
ja luomaan modernin valtion maamme kansalle ja sen lapsille.
Kulttuurissamme on kirjoitettu,
että on toivoa ja rakkautta, eikä koskaan saa luovuttaa.
GARY SCHROENIN MUISTOLLE 6. MARRASKUUTA 1941 - 1. ELOKUUTA 2022
TÄLLÄ KAUDELLA
Noriega käytti Panamaa huumeiden läpikulkupaikkana.
Tiesimme, ettemme voisi enää katsoa sitä läpi sormiemme.
Ja niin alkoi takaa-ajo.
Oleg Gordijevski, KGB-upseeri,
on ehkä yksi parhaista MI6:lle työskennelleistä vakoojista.
En koskaan ajatellut, että britit värväisivät toverini.
Muuten olisin ampunut hänet.
Turkin Harmaat sudet liittyvät paavin murhaa yrittäneeseen mieheen.
Aioin tappaa paavin ja tehdä itsemurhan.
Yksitoista panttivankia on kaikki tapettu. -Golda Meir vaati kostoa.
Periaatteena oli ampua eikä puhua.
CIA ei ollut ennen tehnyt mitään vastaavaa.
Yritimme tehdä yhteistyötä vihollisen kanssa.
Pohjoisen-Tyynenmeren pohjassa on kolme ydinkärkeä.
K-129 oli sotalaiva, joka upposi.
…voittaa Los Angeles Timesin toimittajat.
Tämä oli monimutkaisempaa kuin kuuhun matkaaminen.
Tekstitys: Vesa Puosi