СЕРІАЛ NETFLIX
Гарне в хрінових ситуаціях те,
що вони стаються лише раз.
Лише раз помираєш.
Лише раз втрачаєш кохання свого життя.
Лише раз у тебе крадуть найбільший в історії вкрадений скарб.
Але від того, що це трапляється лише раз,
не легше.
Ти спустошений.
Бачиш обличчя тих, кого розчарував.
І наче гарматне ядро потрапляє тобі в груди.
У цю мить, коли від тривоги не можеш вдихнути,
у тебе є два варіанти:
прийняти поразку
або битися.
Вибір Професора — битися.
Хоча він знав, що все втрачено,
що, швидше за все, він просто подовжує свої страждання,
він вирішив битися.
Увімкни GPS. Знайди сигнал вантажівок.
Вони не знають, що на них маячок.
Палермо, Лісабон, приватна лінія.
Вони за чотири кілометри. Не рухаються.
На перехресті всім на захід.
Зрозуміло.
Готуйте зброю. До них чотири кілометри.
Лісабон, ти чуєш?
Лісабон, відповідай.
Це Лісабон. Я з Палермо. Кажи.
Золото вкрали.
Що ти сказав?
Приїхала начебто поліція, коли ми завантажували золото.
Нас зв'язали й усе забрали.
-Скільки їх було? -Десять.
Серхіо, стривай.
Вони приїхали саме тоді, коли злитки вантажили?
-Тоді вони зайшли? -Так.
Ти розумієш, що це означає? У нас зрадник.
Це покинутий кар'єр. Вони не рухаються.
Перевантажують золото.
Вони в старому кар'єрі Санта-Барбара.
Щоб ви всралися! Ні!
-Боже! -Палермо.
Ти знаєш банк краще за всіх. Скажи, що є інший вихід.
Без золота нам кінець.
Тоді нам кінець.
Он вони.
Їдь помалу.
Дарко, ми виходимо.
Прикрийте фланги.
Ми перевіримо машини.
Решта прикрийте нас. Хтозна де вони.
Зараз.
Прикриваємо їх.
Борода, сюди. Дивися за дитиною.
Бляха!
Ні!
Вантажівки порожні.
Перевантажили 90 тонн золота за пів години, це…
Це не імпровізація. Вони знали план.
Це може бути лише одна людина.
Ти чудово знаєш, хто саме.
Ні. Ця людина знала про ціль.
Але не знала, як ми виведемо золото чи жодні подробиці плану.
Ти щовечора все замикав у сейфі.
Твій брат був закоханий.
Думаєш, для нього стратегія плану була важливішою за кохання?
-Серйозно? -Так.
Від цього залежать наші життя, так!
Серхіо, люди говорять у ліжку.
Ти й сам такий.
Ти розповів мені в ліжку план «Париж», бо знав, що ніхто не почує.
Ти знав, що накидаєш петлю на шиї співучасників,
аби врятувати мене.
Ми обоє знали, що після цього буде штурм.
І Токіо загинула.
Ось, про що говорять у ліжку.
Про секрети, які наражають на небезпеку.
Це робив твій брат,
це робив ти,
і я також.
Серхіо.
Підніми мені настрій. Про кого ви говорите?
Про колишню дружину мого брата.
Чудово. І чим вона займається?
Вона піаністка.
І крадійка!
Вона все знала!
Весь цей час вони спали тут і спостерігали за нами.
Вони все бачили.
Їм потрібно було вчасно з'явитися.
Вони знали, вантажівки заїдуть,
і через вісім-десять годин виїдуть, тому…
Тому з'явилися саме вчасно.
У нас мало часу!
До роботи!
Ну, ворушіться!
Ну ж бо!
Давайте!
Так, продовжуй, добре.
Так, чудово.
-Вісім хвилин — і готово. -Швидше!
Ворушіться!
Давайте!
Це послання до всієї банди.
Хтось украв наше золото.
Вони зайшли до резервуара під виглядом поліції.
Ми їх шукаємо.
Це кілька самоскидів.
Їх навантажили золотом і прикрили землею.
Вантаж не прикрито, щоб не викликати підозри.
Важливо, щоб ніхто не знав, що золото вкрадено.
Ні заручники, ні поліція — ніхто.
Будь-яка необачність — і нас прикінчать, ясно?
Ясно.
Зрозуміло.
-Гельсінкі? -Так.
-Маніло? -Прийом.
Денвере? Стокгольм?
Денвере, Стокгольм, ви чуєте?
Ріо, слухай.
Ти маєш під'єднатися до всіх дорожніх камер
біля кар'єру Санта-Барбара, чуєш?
Марсель, їдь до резервуара. Бери двох гірників, капітана й вантажівки.
Позбудьтеся поліцейський фургонів, план «Хлопчик-мізинчик».
Ясно. Капітан, поляк і ти, у вантажівки.
А всі інші, поки не розгорнулася криза,
подумайте, яку освіту хочете здобути у в'язниці.
Даю вам слово.
Ми повернемо золото
і витягнемо вас.
Це був перший раз, коли словам Професора ніхто не повірив.
-Його не можна просто прибрати. -Можна.
От побачите.
Хто це зробив?
Який красень чи красуня поклали цього хека мені в ліжко?
Гаразд.
Знаєте що?
Я відмовляюся бути мозком банди.
Краще розважатимуся. Дайте пачаран.
Це скоріше амаретто, ніж пачаран…
Та срати я хотів, що це.
Пий.
-Ще я закурю. -Правильно.
Знаєте, чому ви тут? Ви прийшли випустити пару.
Бо весь день бути зосередженим важко, так?
Це виснажує, хіба ні?
Те, що ви влаштували вечірку — це ознака.
Симптом слабкості.
Ви не в змозі цілий день бути в стресі, як я.
Єдина відповідальна — Найробі. Ви маєте весь день бути уважними.
Бути зосередженими, стиснувши кулаки, Богото.
Токіо. Гельсінкі. Ваша дупа має бути міцною як барабан.
Так треба. Уважний, як сова.
Жорсткий, пильний.
Щойно побачать, що ви втратили пильність, вас візьмуть.
Якийсь сучий син, якийсь покидьок пильнуватиме цілий день,
і він вас візьме.
-Ми приберемо. -Ні!
Вам потрібно випустити пару? То нумо випускати пару.
Розслабимося.
Усім розслаблятися. Зараз.
Сьогодні без занять.
Поділіться конспектами.
Усі танцювати!
-Ну ж бо. -Давайте.
Того дня банда відчула,
що ми всі подумали про ніч із хеком.
Але ми втратили пильність не тому, що мали випустити пару.
Мі це зробили з відчаю, втративши золото,
а з ним ще гірше — віру в нашого лідера.
Тож було важко лишатися зосередженими й розуміти, що справжня небезпека…
таїться серед нас
з тієї самої миті, коли ми подумали, що зламали Саґасту.
Ми прийшли з місією
покінчити з пограбуванням, і ми це зробимо.
Вас лишилося двоє, і один псих.
Зараз у вас немає шансів.
Більше, ніж будь-коли,
бо тепер вони не очікують.
Треба, щоб хтось поклав цьому край.
Слухай уважно.
Ти підеш вентиляційною шахтою, але нічого не роби.
Навіть якщо побачиш трьох сплячих і зможеш їх убити,
стримайся.
Я біля головного входу.
-Статус? -Чотири заряди.
Ти маєш рухатися як привид.
Ми виграємо тобі час.
Я договорюся, щоб пустили хірургів для Раміро.
Ти говоритимеш зі штабом.
Лікарі, яких пришлють, будуть солдатами.
Вони братимуть участь у спецоперації.
Яка моя місія?
Відчинити кляту будівлю.
Вони почуваються сильними, замкнені тут.
Але їх менше за десять, а ззовні армія.
Ти відкриєш три входи.
Вантажне відділення,
вікна на першому поверсі
і, найважливіше, головний вхід.
Щойно ти це зробиш, війну виграно.
Банк заберуть менш ніж за десять хвилин.
А ви?
Разом з тобою і хірургами
ми — Троянський кінь.
Головний вхід готовий.
Молодець, Артече. Чекаємо ваш сигнал.
То що…
Враховуючи те, як ти заплутався з…
твоїм минулим, Манілою, не знаю.
Схоже, тобі сподобалося.
Як сподобалося?
Таке бажання, такий напір…
Я перестарався, так?
Перестарався. Треба було ніжніше, але після твого стриптизу
я не міг стриматися.
Тобі сподобалося? Усе гаразд?
Ні, серйозно.
Як ти тепер почуваєшся?
Усе стало ясніше.
-Правда? -Так.
Так,
бо перед оргазмом у голові купа шуму.
А після виверження можуть статися лише дві речі: ти захочеш зникнути
або лишитися з цією людиною назавжди.
І що ти хочеш зробити?
Лишитися тут,
з тобою,
обіймаючи тебе все життя.
Звісно, якщо ти хочеш.
За однієї умови.
Якої?
Коли наступного разу підеш гуляти,
не бреши мені.
Візьми мене з собою. Веселитися до світанку.
-Або до заходу сонця. -Саме так.
Бляха, стукати не вчили? Що з тобою таке?
Хтось украв золото.
Що?
Ні слова про це.
Якщо хтось дізнається, це кінець. Ми трупи.
От бляха.
Ворушіться швидко!
Їдьмо.
Маю доступ до сервера.
Професоре, бачу дорожні камери.
Перевір на трасі М60.
Мали виїхати на 26-му кілометрі.
З'їзд на 26-му, Мадрид-Барселона.
Ми шукаємо три самоскиди, може, чотири, з 10:55 до 11:10.
Тут жодних вантажівок.
Пошукай контейнеровози.
Нічого.
Ні за ці 15 хвилин, ні за наступні.
Вони поїхали сільською дорогою без камер.
Це й ідіоту зрозуміло.
-Їх ніхто не зможе знайти. -Час іще є.
Є час захистити тих, хто ззовні.
Цинциннаті, мою дочку й маму.
Я не збираюся здаватися.
Ти вже здався. Коли підняв руки вгору.
У тебе була зброя, люди, захищене місце, а ти здався.
Це була програна війна.
Вони приїхали на патрульних машинах, у фургонах спецоперацій.
Убивство 20 поліцейських нам би не допомогло.
Це були не поліцейські! Це клятий фокус!
Ти купився на власний фокус, на маскування.
-Ти купився! -Замовкни!
Хвилинку.
Палермо саме це й сказав.
Це син Берліна.
Вони грають тими ж картами, що й ми.
Лісабон мала рацію.
Звісно, це фокус.
Це був фокус під час крадіжки, фокус і зараз.
Вони знали, що ми перевіримо камери.
Це єдине, що ми можемо.
І що повіримо в те, що побачимо.
Але, може, те, що ми бачимо, несправжнє?
Перегляньте ще раз.
Шукайте що-небудь, петлю — усе, що підтвердить, що запис несправжній.
Асфальт. Він мокрий. Дощило вчора, а не сьогодні.
Вони підмінили відео замість того, щоб їхати дорогою без камер.
-Навіщо цей клопіт? -Бо їм так потрібно.
Саме так.
Туди, куди вони їдуть, можна дістатися лише так.
М60 — кільцевий шлях. Ним не покидають Мадрид.
Бо вони не тікають —
вони ховаються.
Ніхто не втече з 90 тоннами золота.
Що роблять, коли є стільки грошей і золота,
які не забереш? Що робив Пабло Ескобар?
-Що роблять пірати? -Закопують!
Ось, для чого їм самоскиди.
-Точно. -Золото під землею.
-Саме так! -Де закопати стільки здобичі?
Де б це не було,
щоб вирити яму під 90 тонн золота,
потрібно стільки техніки й вивезення землі…
що ми ще маємо шанс їх знайти.
Вище.
Ще вище.
ЕЛВІС
Увага!
Я хочу, щоб ніхто не був одягнений як солдат.
Лікарі, цивільна оборона, водії швидкої…
Зайдемо, коли вони не очікуватимуть.
Підійдемо до банку під прикриттям,
зберемо солдат у сліпих зонах
і чекатимемо сигналу сержанта Артече.
-Усе ясно? -Так точно!
Візьміть їх!
Пішли!
Заходжу до бібліотеки.
Збираюся встановити зв'язок з майором Саґастою.
Ясно, сержанте.
Усім загонам на позиції.
Суаресе, тримайте людей у сліпій зоні.
Так, полковнику.
Чекайте мого наказу.
Зоровий контакт з майором установила.
Мендісабаль, статус?
-Полковнику, ми на позиції. -Ясно.
Пішли!
Готуйтеся!
Ми досі в сліпій зоні.
-Канісо? -Полковнику, заряд готовий.
Сержанте, усі загони готові й чекають вашого сигналу.
Опустіть голови.
Тут нема на що дивитися.
Артече.
Що відбувається?
-Прийшов ще один грабіжник. -Голови вниз.
Я зачекаю.
Як нога, кабанчику?
Добре. Досі нічого не відчуваю.
-Заручники завдають клопоту? -Ні.
Вони спокійні.
Я маю тобі дещо сказати.
Звучить як прощання.
Професор утратив золото. Навряд чи ми звідси виберемося.
Палермо, ти мене витягнеш.
Ти обіцяв.
І ти це зробиш.
Може, ти сумніваєшся,
але я — ні.
-Зробіть що-небудь. -Що відбувається?
Розпочинаю фазу два.
Розв'яжіть нас. Йому потрібна негайна медична допомога.
Так, не рухайтеся.
Заручники, на підлогу!
На підлогу, або вб'ю!
Розкрий рота.
Висунь язик!
Я всередині.
Загонам увага, Артече заходить.
Це не епілепсія. Можливо, ушкодження мозку.
-Субдуральна гематома. -Потрібна трепанація.
Розв'яжіть, будь ласка.
-Бляха, розв'яжи лікарів! -Тихо, майоре!
Підходьте. Повільно.
Ви теж.
Ворухнешся — знесу тобі голову, вилупку!
Стріляй, кабанчику!
Вистрілиш — прострелю йому голову.
У тебе кулемет, повбивай їх!
-Кидайте зброю. -Я мрію його вбити.
Дай мені привід.
П'ять.
Чотири.
-Три. Два. -Бляха, стріляй!
-Не треба. -Один.
Кидай, бляха!
Майоре, як чути?
У бібліотеці чисто.
Майор Саґаста в бойовому стані й очолює Троянського коня.
Полковнику.
Зелене світло штурму.
Усім загонам. Заходимо негайно!
На коліна! Швидко!
Підривай!
Ані руш!
На коліна!
-На коліна! -Стояти!
Ані руш!
Підривай!
Ну ж бо!
Руки за голову!
На коліна!
Руки за голову!
Говорить майор Саґаста.
Повідомляю, що банду взято.
Втрат немає в жодної зі сторін.
Заручники в безпеці.
Кінець зв'язку.
Професоре, це Тамайо.
Ви здивовані чути мене по рації банди.
Із жалем повідомляю, що це не один з ваших фокусів.
Хочете доказ — тримайте.
Серхіо, не хвилюйся. Ми живі, але на колінах.
Вони деактивували бомби і злагоджено зайшли.
Якщо потрібен візуальний доказ, увімкніть телевізор,
бо вони поставатимуть перед суддею наживо,
один за одним, уся банда.
Як «Роллінг Стоунз».
Тож рекомендую знайти найглибшу, найтемнішу діру, яку зможете.
Бо ми йдемо по вас.
Немає необхідності.
Я здаюся.
Навіть моя банда ніколи не розуміла, чому я залишився ззовні.
Дехто думав, я боягуз.
Раптом щось піде не так… Я лишуся на волі, а вони — ні.
Я пообіцяв собі, якщо банду візьмуть…
здамся з ними.
Тамайо, ви вже виграли.
Нам немає сенсу розтягувати це погонею, наражаючи інші життя на небезпеку.
Я прошу…
як чоловік чоловіка, прийміть мою здачу й…
І дозвольте зайти в банк
і вийти в наручниках з моїми спільниками.
Я буду за 20 хвилин, встигну на фото.
Раджу вам встигнути за 15 хвилин, а не 20.
Ти здаєшся?
Так.
Це полковник Тамайо.
Тримайте заручників у бібліотеці.
Нікого не випускайте. Нікому не виходити! Зрозуміло?
Що ти намагаєшся зробити? Стати героєм? Чи мучеником?
Послухай. Якщо банда покине банк, усе скінчено.
Усе буде марно. Вороття не буде. Але зараз…
Ми досі маємо шанс. Один на мільйон, але шанс.
Шанс на що?
Ти маєш знайти золото.
-Що? -З Бенхаміном.
-Що? -Ти маєш знайти золото.
Зараз. Негайно.
Ти маєш знайти золото.
Боже.
-Слухай. -Логроньйо, ти чув?
Виявляється, ми, молода мама й колишній в'язень,
маємо нанести завершальний удар, зробити шах і мат,
фінальний штрих.
Не мороч голову.
Якщо хто на це й здатен, то ти.
Я жінка, яка щойно народила дівчинку, і я годую груддю.
Я не можу думати ясно. І я втомилася, дуже.
Я не знаю, чи зможу вести війну між родинами організованої злочинності.
-Не знаю. -Треба лише знайти грабіжників.
Ти цим займалася все своє життя. Ти найкраща.
-Серхіо, не підлизуйся. -Ти знайшла мене.
Найрозшукуванішого чоловіка Іспанії.
Алісіє, Інтерпол мене місяцями шукав по всій планеті.
Не знайшов. Ти знайшла.
За кілька годин.
Ти вислизнула з пресконференції з купою журналістів.
Утекла від Тамайо, від усієї поліції,
бувши на дев'ятому місяці, і знайшла мене!
Ти знайдеш це золото!
Бери машини й цю банду…
і знайди найбільшу здобич в історії.
Алісіє. так.
Вважайте, вам пощастило.
Я вперше когось обійняла по-справжньому
відколи помер Херман.
І, ще важливіше,
я вперше по-справжньому всміхнулася.
Через що ти всміхнулася?
Ти залишаєш мене з Коломбо…
Старскі та Гатчем і компанією.
Вони найкращі.
Звісно.
І зроби мені останню послугу.
Я не можу поїхати нашою машиною, бо вистежать, а оця…
Їдьте.
Панове, ходімо!
Коли побачите мою доньку, скажіть…
що я її дуже люблю.
-Добридень. -Ви Професор?
Саме так.
У вас гарна машина.
Ну ж бо, штовхніть.
Так, штовхай.
Господи Ісусе.
Вони все винесли, полковнику.
Вони забрали весь національний резерв.
Знаєте, що це означає?
Це кредитна гарантія країни.
Платоспроможність! Забезпечення!
-Ви розумієте? -Розумію, пане Маріо.
-Канісо. -Полковнику.
Нехай ваші люди щохвилини стріляють короткими чергами,
наче тут унизу тримають оборону.
Слухаюся.
Доки не вигадаємо, що сказати, штурм триватиме.
Цинциннаті.
Дідько, Цинциннаті. Професоре, я маю йти.
-Треба йти. -Гаразд.
-Моя черга. -Добре.
Поглянь. На ногах лишилися тільки нічні професіонали.
Це ти і я.
Ось це опір.
-Точно. -Ні.
-Вони? -Вони?
Ні. Ми опір.
Токіо, я тебе дуже люблю.
Дуже.
І я тебе.
Дуже.
Знаєш чому?
Бо я гарно танцюю?
Що?
Бо ти все доводиш до кінця.
Ось чому ти досі тут зі мною о 8:00.
Чи ні? Так чи ні?
Так, це правда.
Я зрозуміла, що ти герой.
Інші можуть пити і клеїти дурня…
бо ти на нашому боці, тримаєш оборону.
Так.
Завдяки тобі нічого поганого не станеться.
У тебе буде туз у рукаві.
Ти покажеш якийсь фокус.
Тому ми вертаємося у вовче лігво.
Навіть під прицілом тисячі гвинтівок.
Бо ми в тебе віримо.
Це як мантра.
Професор!
Ти наша віра.
Ми віримо, якщо все інше згине…
ми матимемо тебе.
Хай би як погано не було…
навіть якщо нас візьмуть,
навіть якщо здаватиметься, що надії немає…
ми все одно віритимемо.
Ми знаємо, що в нас завжди буде Професор.
Професор!
Переклад субтитрів: Ольга Галайда