EN NETFLIX-SERIE
Helsinki, kom deg ut. Søk ly i museet.
Jeg skal lage en grøft!
Oppfattet, Helsinki?
Helsinki, er du der?
Tjukken!
Jeg lever.
Kom deg ut nå!
Beinet sitter fast.
Åpent sår.
Blod.
Masse blod.
Ikke sovne. Vi er der snart.
Jeg lover at når vi kommer oss ut herfra,
skal jeg vise deg tre kvelder på rad
hvorfor argentinsk kjøtt er det beste.
Og så da?
Tar du meg med på kino?
Ja, men bare hvis du ikke sovner. Lov at du holder deg våken.
Jeg er våken.
Skvadron tre og ni, nå!
Kom igjen!
De er her!
Vi vet ikke hva som skjedde. Det ser ut som en stor eksplosjon.
Det er hundrevis av folk her ved Den spanske bank.
RANET AV DEN SPANSKE BANK
Dette er Professoren. Regnvannstanken er trygg.
Gi meg en oppdatering. Palermo!
De har sprengt taket! Bogotá, Rio og jeg er snart oppe.
Helsinki er fanget.
Hvor er du, Lisboa?
Andre etasje, med Stockholm.
Hvor er du, Tokyo?
På vei ut på taket. Vi angriper dem bakfra.
-Nei, ikke åpne døren! -Hva?
-Helsinki, da? -De vil drepe dere.
De kommer ned!
Dekk flankene og hold sammen.
Hvis dere ikke går ut, dreper de Helsinki. Kom igjen!
Skal vi gå ut eller ikke?
Hundre snikskyttere dekker taket. De er soldater.
Dere får ikke tatt dem. De blåser hodet av dere.
Professor, du ofrer en mann!
Vi kan kun redde ham ved å angripe fra to flanker.
Vi bruker hullet i taket.
Dere må gå ut uten å bli drept. Jeg vet hvordan.
Hent gislene.
Hold ut!
Ild klokka tre!
Kom igjen!
Gandía!
Kom igjen!
Søk dekning! Fort!
Nå!
Søk dekning!
Vi tenkte ofte at vi var i krig.
Men det var fordi vi ikke visste hva krig var.
Frederiksborg slott.
Her er det strenge sikkerhetstiltak.
For å komme inn eller ut må en gå gjennom to metalldetektorer
og forbi bevæpnede sikkerhetsvakter.
Men så kommer man til festen.
Det blir en perfekt soaré. Fine biler, smokinger,
drinker, klassisk musikk og 12 kilo gull.
Tatianas fingre utfører magi.
Og vi skal bare kose oss.
Hvorfor?
Fordi den vanskeligste delen av jobben er gjort.
Den har du gjort dagen i forveien.
-Jeg? -Du, ja.
Den eneste av oss med et traust og kjedelig utseende,
som en pianostemmer.
Hva er dette?
Vel...
Det er en magnetisk kortleser og -kloner.
Nettopp!
Den holdes skjult, vel?
Slike brukes vanligvis til å klone bankkort i minibanker.
Tatiana vil plutselig føle seg dårlig.
Sceneskrekk.
Jeg trenger luft…
Da er du alene ved flygelet.
Du trenger hjelp.
Jeg trenger en pause.
-Kan du hjelpe ham? -Ja.
For å bruke en kortkloner må en være ti centimeter
fra kortet en vil klone i 30 sekunder.
Det er lett. De henger rundt halsen.
Ikke rør deg. Det er viktig.
OK.
Det er ingenting en vrang B ikke kan løse.
Takk.
Og så blir verktøykassen din viktig.
Det er der vi gjemmer replikaene.
Den er foret med bariumsulfat.
De vil ikke synes på røntgenbilder engang.
Du eskorteres ut til replikaene er på et trygt sted.
Fra da av er Hans vår eneste bekymring.
-Hans? -Sikkerhetsvakten på gullrommet.
Han er alltid ved døren.
Han går aldri.
Han har ingen kone, ingen hund, ingen barn,
og faren er senil. Hva er hans svake punkt?
Jeg vet ikke. En fjern slektning?
Hvorfor ty til en fjern slektning? Faren er senil.
Faren hans.
Faren er senil.
På sykehjem. Kjenner ikke igjen noen mer.
-Ta med Cristoff inn. -Oppfattet.
Rafael.
Kofferten.
Takk.
Vi er inne.
Slipp Cristoff fri.
Gå mot musikken, Cristoff.
Mot musikken.
Cristoff er på farten.
-Kameraer? -Jeg har tilgang til systemet.
Musikk.
Klarte det.
Den looper.
Musikk.
Se for dere Hans' forbauselse.
Han tror faren er på sykehjem,
i tøfler, og ser på Wheel of Fortune,
og plutselig…
Musikk.
Dette er Bjørn 3. Nødssituasjon på rom 1. Trenger erstatning på rom 1.
Oppfattet. På vei.
Sett i gang.
Det er noe jeg ikke har fortalt deg.
Jeg aner ikke hva som er der inne.
Musikk.
En vet aldri hva en finner i et hemmelig vaktrom.
Det er vakkert.
Sett i gang.
Safene er blokkert.
Unnskyld meg.
Og det er nøkkelen som åpner alle dørene.
Bra. Hvor er gullet?
Informasjonen er her.
Den må avkodes. Det klarer jeg.
Safen er festet til veggen. Den kan ikke flyttes.
Det er veggene som flytter på seg.
Jeg har aldri sett et mer fascinerende sikkerhetssystem.
Han fant nettopp faren sin.
Ikke bli for glad i det. Du har ett minutt på å ødelegge det.
Det går ikke, pappa.
Vi har et nødstilfelle, Jakov.
Vi trenger tre minutter.
-Det går ikke på tre minutter heller. -Ikke bekymre deg.
Du får god tid til å tenke på det i fengsel.
Unnskyld meg.
Jeg er lege. Denne herren føler seg ikke bra.
Han er forvirret. Det er ikke noe alvorlig. Takk.
Kom, pappa.
-Kom igjen! -Jeg har funnet gullet. Jeg løser koden.
-Hvor mye tid trengs? -Vet ikke.
Jakov.
To minutter.
Jeg har det!
Unnskyld meg.
Utenfor...
Ett minutt, Jakov.
Han gikk over streken med noen damer.
Hva?
Stiftelsens president ringte nesten politiet.
Hva gjorde han?
Han sa…
...upassende ting.
Hva da?
Om…
...kjønnsorganer.
Så du om han var sammen med noen eller hvordan han kom hit?
Gå vekk.
Kom, pappa.
Andrés, Hans har mistanke.
Han kommer mot dere.
Unnskyld.
Vi er ferdige, Jakov.
Vi er ute.
Adrenalinet,
endorfinene…
Du føler deg mektig, ikke sant?
Det er fantastisk.
Nå kommer den viktigste leksen.
Sånn, ja.
Hva gjør du? Nei.
Pappa?
Pappa!
-Hvorfor? -Jeg lærer deg en lekse!
Du er ikke til å tro.
Du kastet 12 kilo gull. Det er 15 millioner euro.
-Lære meg en lekse, du, liksom. -Se på deg.
Bare en tyv kan føle at noe de ikke eier, er deres.
Nå vet du at du er en av oss.
Neste gang dropper du arrogansen og den moralske overlegenheten.
Og kall aldri faren din en kyniker igjen.
Nå skal vi kose oss.
Jeg kom hit for å høre Tatianas konsert.
Bravo!
Enhver tyvs drøm
er å forlate åstedet til applaus
mens folk tar bilder og smiler.
Rolig, besluttsom...
...og forelsket.
Og fremfor alt,
fri for mistanke.
Vi forlater landet uoppdaget,
i en vakker, liten båt. Vi feirer Tatianas suksess
på vei til Malmö i Sverige.
Hva er det med ham?
Raserianfall.
Jeg vet aldri om han er sliten, sulten eller har luft i magen.
Er du klar, kjære?
Selvsagt.
La oss ta en titt.
Du trodde vel ikke vi skulle gå ut døren med den?
Vi har aldri spilt tennis sammen.
Eller syklet i fjellet. Vi har aldri vært ute og rodd.
Du ville ikke ha lært noe nytt ved å gjøre det med faren din.
Men nå gjør du det.
Hvis du virkelig vil ha noe i livet,
må du stjele det fra den som har det.
Slik fungerer verden, min sønn.
Nå!
Her er vi, tjukken. Ikke vær redd.
Ta det med ro, tjukken. Jeg er her.
Arteche.
Arteche!
Jeg hører ingenting. Tosco er skadet.
Pulsen hans er svak.
Den traff lårarterien.
Vi må legge en turniké.
Pust, tjukken. Vi skal få deg ut herfra.
Høyere opp. Kom igjen.
-Hører du meg, Sagasta? Hva faen skjer? -Det var en fiendtlig rakett.
Jeg vil ha skaderapport nå!
Hold kjeft. Jeg har sårede menn her.
Canalejas, vi må lage en grøft for å sikre området.
Se på meg. Dette kommer til å gjøre vondt. Klar?
Tre, to, én. Nå!
Hent den sprengningssikre roboten. Vi går straks inn.
Vi skal opp!
Dere er heldige. Vi skal ha en øvelse, som på skolen.
Vær stille og stell dere i kø.
Nå er dere infanteriet.
Matías, hent tingene våre. Vi skal opp på taket.
Oppfattet.
Kom igjen!
Palermo, kutt av meg beinet. Gjør det.
Se på meg.
Jeg kutter ikke av deg beinet. Det gjør jeg ikke.
Palermo.
Lårbeinet, skinnbeinet og kneet er knust.
Alt sammen.
De kutter det av på sykehuset. Du vet det, Palermo.
Dette vil få deg til å føle deg bedre. Vi får deg ut. Ingen flere dumheter.
Behold roen, tjukken. Jeg er her med deg.
Se på meg, Mirko.
Se på meg.
Han har rett.
Søylen er laget av marmor. Den veier minst to tonn.
Vi kan ikke flytte den, Palermo.
Jeg kutter det av.
Nei, la oss finne noe vi kan flytte statuen med!
Vi trenger noe tungt.
Baktrappen.
Snikskytterne må tro dere er gisler.
Halvparten tar av seg maskene. Dere har ett minutt på å gå ut.
Dette blir deres livs rolle. Jeg vil se en Oscar-verdig fremføring!
Er det klart? Kom igjen!
Sånn, ja.
Kom igjen!
Vent, Tokyo. Jeg har vondt i siden.
Kom igjen, vi er der snart.
Send bandasje, Bogotá.
-Ikke sovne. -Hold ut.
-Behold roen, tjukken. -Hold ut.
Det ser bedre ut.
Hei, tjukken.
Du er her, ikke sant?
-Palermo. -Åpne øynene.
Hold øynene åpne, tjukken.
Helsinki. Se på meg, tjukken. Vær så snill.
Se på meg. Kom igjen, tjukken. Se på meg, for faen!
Ikke forlat oss. Se på meg.
Palermo, kan den bjelken fungere?
Dekk oss.
Takk.
Skynd deg, Lisboa. Vi trenger dekning.
Da går vi ut. Er dere klare?
-De kommer til å drepe oss! -Ingen skal drepe deg.
Eller kanskje jeg, fordi du er så irriterende. Men ikke de.
Halvparten av dere tar av maskene. Oppfattet?
Sørg for at de ser at dere er gisler.
Du fjerner masken. Du også. Og du.
Fint.
Masker.
Professor.
Bombeeksperter. De gjør seg klar til å intervenere i første etasje.
Kom igjen!
De forbereder et nytt angrep.
Hvorfor løslatte dere guvernøren? Si du har en plan.
Vi gjemte en mikrofon i håndjernene.
Jeg tenkte vi hadde en sjanse om de fjernet håndjernene
før de gikk gjennom den elektromagnetiske detektoren.
Vi sender ham ut. Jeg skal si hvorfor.
Og?
Vi har overtaket på Tamayo.
Kontakt Pakistan.
Du er verdens mest sexy kvinne, men jeg elsker deg for sinnet ditt.
Jeg er litt opptatt med en krig her. La oss snakke skittent senere.
Høres bra ut.
Benjamín, ring mennene dine.
Vi gjør klart støperiet.
Alicia.
Marseille, gå ut og kjøp smokker, bleier og barneseng. Alt som trengs.
Skal du amme eller mate med flaske?
Begge deler. La oss gjøre begge deler.
Og ta med noe til foten hans. Han merket ikke at jeg skjøt ham.
Jeg synes du skal gi våpenmagasinet ditt til Marseille.
For alles sikkerhet.
Takk.
Professor, vi er på taket.
Fint. Tokyo, det er viktig at de ikke ser dere er bevæpnet.
Ha utstyret inni våpensekken.
Knytt et tau til sekken og til en av dere.
Dere kommer til hullet i taket ved å gjemme dere blant gislene.
Matías, vi trenger din hjelp.
Når jeg sier "fyr løs" skyter du for å distrahere snikskytterne.
Så trekker dere i tauet og tar posen. Forstått?
Palermo, Stockholm og jeg er i posisjon.
Lisboa, røyk om fem,
fire,
tre,
to, én.
Lykke til!
Nå!
Røyk!
Dekning!
Jeg ser ingenting!
Kom igjen, Rio.
Nå, Tokyo.
Ikke skyt!
Jeg er Miguel Fernández Talanilla fra Totana i Murcia.
De er på taket og fjerner maskene.
Hvis noen går nær hullet, skyt.
Oppfattet.
Roboten. Dere går inn døren.
De kan ikke holde tilbake troppene og gislene samtidig.
-Tiden er inne. -Oppfattet.
Ikke skyt!
Vi er ute, Professor.
Kom igjen!
Bandasje, nå!
Vi er tomme for røyk. Skynd deg!
Kom igjen! Vi må komme oss ut herfra!
Kom igjen!
Bogotá! Går det bra?
Hold ut!
Jeg venter på grønt lys.
Palermo, gi ordren.
Gi ordren nå!
Vent litt. Vi frigjør Helsinki.
Vi har ikke mye tid.
Når vi har fått ham ut, kan vi lokke dem ut av skyttergraven.
Chuikov!
Ikke nærm dere hullet før jeg sier fra.
Ikke skyt!
-Gjør klar for intervensjon. -Oppfattet.
Kom igjen!
I posisjon, sir.
UKJENT NUMMER
Vi er klare, sir.
Vent et øyeblikk.
Hallo?
Dere er nå forbundet.
Ikke løft hånden.
Du vil ikke at noen skal overhøre denne samtalen.
Si meg, gjør du yoga eller noe slikt?
Capoeira.
Det er derfor du er så fleksibel.
Du er så fleksibel at du kan unngå problemer, oppsigelser og ansvar.
Du må være en utmerket elsker.
Det er jeg. Men dette er motbydelig.
Si hva det er du vil.
Kjør.
De gjenopplivet ingen. De drepte ham med kaldt blod.
Det er best om han dør i løpet av ti minutter.
Jeg bruker dette til å bli av med dem. Ingen lov, ingen rettigheter!
Vi skyter dem i ryggen selv om de overgir seg!
Og derfor må alle tro at de er noen jævla mordere.
Hva er du ute etter?
-Jeg vil ha en rettferdig krig. -Slikt finnes ikke.
Tamayo, du sendte åtte elitesoldater til banken.
Jeg har ti ranere der inne. Det er ganske balansert.
Ingen flere bevegelser.
Tror du det opptaket stopper meg?
Du startet en krig for å redde deg selv, uten kvaler eller moral.
Jeg ber deg bare fortsette med det.
Enten stanser du det andre angrepet,
eller så beviser jeg at det var du som fabrikkerte bevis mot Alicia Sierra.
At det var du som beordret betalingen fra reservefondet.
Og så overfører jeg ti millioner til et selskap på Antillene i ditt navn.
Og tro meg, den operasjonen vil knytte deg direkte til meg.
Utsett intervensjonen.
Jeg forventet ikke den ordren.
Du får ikke telefoner fra presidenten og må ikke rapportere til myndighetene.
Så ta deg en bolle og la meg gi ordrene.
-Hjelp! -Tokyo!
Ikke skyt!
Ikke skyt! Vi er gisler!
Hva er galt?
-Det går fint. -Hva har hendt?
-Ingenting. -Hva har hendt?
Dette er kanskje litt for mye for meg.
Men det går fint, altså.
Jeg pleide å stjele fra bensinstasjoner. Og nå er hæren utenfor.
-Det går bra. Du er ikke alene. -Jeg er ikke alene. Dette går bra.
La oss gå.
Rolig.
Det går fint.
Se på meg.
Ikke lukk øynene, OK? Se på meg!
Fortell en historie.
-Hva? -Hva som helst.
Hvordan endte du opp her?
Det andre ranet gikk så bra.
Men dette gjør ikke det.
Jeg ville tilbringe tid med denne raringen.
Men siden jeg kom til klosteret,
har jeg visst at dette ikke ville gå bra.
Hvorfor det?
Fordi du var der med kona di og et barn, og...
Dere så ut som den perfekte familie.
Jeg følte meg så dum…
Dum? Hvorfor det?
Fordi jeg har vært forelsket i ham hele livet.
Dette er ikke tidspunktet for å tøyse.
Det er ikke tøys.
Men siden vi kan dø nå, sier jeg det.
Eller, jeg sier det fordi det gjør meg roligere.
Nei. Hør på meg.
Ingen skal dø. Hører du?
-Si det. -Ingen skal dø.
-Bra. OK? -OK.
Livet går videre, ikke sant?
-Livet går videre. -Akkurat.
Trekk som om du var en okse!
Helsinki er ute.
Gjør deg klar til å skyte, Matías. På min kommando.
Ja, Professor.
Tokyo, Manila, Denver, gjør dere klare.
Vi gjør oss klare.
Følg meg.
Matías, fyr løs.
Ved døren! Skyt!
Fyr!
De nærmer seg hullet. Ber om tillatelse til å skyte.
Du kan ikke skyte. De er gisler!
Jeg ser dem.
Sikten blir dårligere. Ber om tillatelse til å skyte.
De er sivile som løper fra skuddvekslingen. Ikke innvilget.
Bogotá, Rio, la dem gå videre.
De rygger unna. Press hele feltet, nå!
Tokyo.
De er kommet ut fra gjemmestedet. Vent på mitt signal.
Ikke ennå.
Nå!
Ild klokka seks!
Kom igjen!
Fy faen.
Vi får en times hvile, og alle knuller.
Er dette en tenåringsleir?
Hva ville du gjort om Rio var her?
Så mange helgener og Jesuser.
Det er kjærestene mine. Og livvaktene mine.
De beskytter Helsinki og meg.
Jøss.
Denne får bli værende.
Jeg vet ikke om jeg vil at de skal dukke opp den dagen jeg dør.
Skjønner.
Hva tror du skjer?
Når vi blir skutt i hodet?
Tror du på himmelen?
Faktisk ikke.
Virkelig?
Ingenting.
Er det det du tror?
At alt er over?
Ikke alt.
Minnene lever videre.
Hvordan vil du bli husket?
Jeg vet ikke. Jeg antar..
...jeg ville likt at folk sa
at jeg vekket følelser i dem.
Ekte følelser.
Som vennskap, for eksempel.
Du vet de som sier de har drøssevis med venner?
Hva med dem?
Det er ikke om å gjøre bare å ha venner. Det må være ekte følelser.
Tror du ikke at Helsinki vil huske meg hver jævla jul?
Jeg husker at du sa…
"Jeg gjør det."
Gjør hva da?
Går inn i løvens hule for å redde kjæresten min.
Kom igjen.
Du...
Jeg tror det er noe mer.
Faktisk...
...så tror jeg...
...at en fortsetter å leve i den siste tanken en har før en dør.
Derfor tenker jeg på lykkelige øyeblikk når det blir tøft.
Og i de minnene
skal jeg leve for alltid.
Det er en flott plan.
-Hvem er ved siden av? -Kom igjen. Hvem tror du?
-Nei. -Jo, selvsagt!
Aikido, Professor!
Dyp aikido!
Hold munn!
Hvem er sjefen her?
Major Sagasta.
Sagasta, du er omringet.
Kast våpnene inn i midten av rommet nå.
Kom og ta dem, din homse.
Rapport, Sagasta.
Send inn andre gruppe. Hele gjengen er her.
Hvem som helst kunne gått inn hovedinngangen nå.
Sagasta, du må fortsette.
Det blir ingen ny gruppe.
De snek seg inn under nesa på dere, og nå forråder dere oss.
Over og ut.
Hva tenker du, Arteche?
Vi er mellom to fronter. Vi må kvitte oss med én.
Sagasta, dere har ti sekunder.
Gandía, kan du aktivere museets sikkerhetslås?
Ja. Det er en fingeravtrykkleser i rommet.
Syv sekunder!
OK, fire hjørner. Vent på mine ordre.
Fem sekunder!
Fire!
Tre!
To!
Greit! Vi slipper våpnene.
Hendene på hodet! Legg dere på bakken!
Greit.
Vi slipper våpnene.
Jeg liker ikke dette.
Nå!
Granat!
Trekk tilbake!
Faen!
-Hva skjer, Lisboa? -Granater!
-Vi har trukket oss tilbake til museet. -Ikke mist Tokyos gruppe av syne.
Fortsett, Tokyo!
Umulig, jeg ser ingenting.
De senker dørene. Det er en sikkerhetslås.
En sikkerhetslås?
Umulig. Det står ikke i planene.
De må ha installert den i ettertid, for de lukker seg, Professor.
Kom igjen!
Søk dekning på kjøkkenet.
Tokyo!
Jeg har latt meg fortelle at Nairobi
holder av en plass til deg i himmelen.
Tekst: Mari Walle Thorsen