‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫הלסינקי, צא. תפוס מחסה במוזיאון.‬
‫אני בונה מחפורת!‬
‫הלסינקי, האם שומע?‬
‫הלסינקי, אתה שם?‬
‫שמנצ'יק!‬
‫אני חי.‬
‫צא משם עכשיו!‬
‫רגל לכודה.‬
‫פצע פתוח.‬
‫דם.‬
‫הרבה דם.‬
‫אל תירדם. אנחנו תכף מגיעים.‬
‫אני מבטיח לך, ברגע שנצא מפה,‬
‫אני אראה לך שלושה ערבים ברצף‬
‫למה הבשר הארגנטינאי הוא הכי טוב בעולם.‬
‫ומה אז?‬
‫תיקח אותי לקולנוע?‬
‫כן, אבל רק אם לא תירדם.‬ ‫תבטיח לי שתישאר ער.‬
‫אני ער.‬
‫חוליות שלוש ותשע, עכשיו!‬
‫לזוז! קדימה!‬
‫הם פה.‬
‫אנחנו לא יודעים מה קרה.‬ ‫נראה שהיה פיצוץ נורא.‬
‫יש פה מאות אנשים, בבנק ספרד…‬
‫- שידור חי, שוד בבנק ספרד -‬
‫כאן הפרופסור. מכל מי הגשמים מוגן.‬
‫אני מבקש הערכת מצב. פלרמו!‬
‫הם פוצצו את הגג!‬ ‫בוגוטה, ריו ואני מגיעים לקומה העליונה.‬
‫הלסינקי לכוד.‬
‫ליסבון, מיקומך.‬
‫קומה שנייה, עם סטוקהולם.‬
‫טוקיו, מיקומך.‬
‫עומדת לצאת לגג.‬ ‫דנוור, מנילה ואני נתקוף אותם מאחור.‬
‫לא, אל תפתחי את הדלת!‬ ‫-מה?‬
‫והלסינקי?‬ ‫-הם יהרגו אתכם.‬
‫הם יורדים!‬
‫תחפו על האגפים ותישארו יחד.‬
‫אם לא תצאו, הם יהרגו את הלסינקי.‬
‫קדימה!‬
‫שנצא או לא?‬
‫יש 100 צלפים שמסתכלים על הגג. הם חיילים.‬
‫לא תתפסו אותם. הם יפוצצו לכם את הראשים.‬
‫פרופסור, אתה מקריב בן אדם!‬
‫הדרך היחידה להציל אותו‬ ‫היא לאגף משני כיוונים.‬
‫נשתמש בחור בגג.‬
‫אתם צריכים לצאת בלי להיהרג. אני יודע איך.‬
‫תביאו את בני הערובה.‬
‫להחזיק עמדות!‬
‫אש בשעה שלוש!‬
‫קדימה!‬
‫גנדייה!‬
‫קדימה!‬
‫לתפוס מחסה! מהר!‬
‫עכשיו!‬
‫לתפוס מחסה!‬
‫לעיתים קרובות חשבנו שאנחנו במלחמה.‬
‫אבל זה רק כי לא ידענו מה זו מלחמה באמת.‬
‫טירת פרדריקסבורג.‬
‫היא שמורה על ידי אמצעי אבטחה קפדניים.‬
‫כדי להיכנס או לצאת,‬
‫צריך לעבור שני מגנומטרים‬
‫ושומרים חמושים.‬
‫כל זה לפני שמגיעים למסיבה.‬
‫זה יהיה הנשף המושלם:‬ ‫מכוניות מפוארות, חליפות טוקסידו,‬
‫קוקטיילים, מוזיקה קלאסית ו-12 קילו זהב.‬
‫האצבעות של טטיאנה יחוללו את הקסם שלהן.‬
‫ובעיקרון ניהנה מזה.‬
‫למה?‬
‫כי החלק הכי חשוב במכה ייגמר.‬
‫למעשה, תסיים אותו יום לפני כן.‬
‫אני?‬ ‫-כן, אתה.‬
‫היחיד מבינינו שנראה אפרורי ומשעמם,‬
‫כמו מכוון פסנתרים.‬
‫מה זה?‬
‫טוב…‬
‫זה קורא כרטיסים מגנטיים,‬ ‫מעתיק, משכפל כרטיסים.‬
‫בדיוק!‬
‫זה יהיה מוסתר, נכון?‬
‫זה בדרך כלל משמש לשכפול‬ ‫כרטיסי אשראי בכספומטים וכולי.‬
‫לטטיאנה פתאום תהיה בחילה.‬
‫פחד במה.‬
‫אני צריכה אוויר…‬
‫אז תישאר לבד עם פסנתר כנף.‬
‫תצטרך עזרה.‬
‫אני צריכה הפסקה.‬
‫תוכל בבקשה לעזור לו?‬ ‫-בטח.‬
‫כדי להשתמש במשכפל כרטיסים מגנטיים,‬ ‫אתה צריך להישאר במרחק של עשרה ס"מ‬
‫מהכרטיס שאתה רוצה לשכפל במשך 30 שניות.‬
‫זה קל, כמו כלום.‬
‫אל תזוז. זה חשוב מאוד.‬
‫טוב.‬
‫שום דבר שסי במול ערמומי לא יכול לפתור.‬
‫תודה.‬
‫אז עגלת הכיוון שלך תיכנס לתמונה,‬
‫שם ההעתקים שלנו יוסתרו.‬
‫היא תהיה מצופה בבריום גופרתי.‬
‫אפילו מכשיר רנטגן לא יבחין בזה.‬
‫הם ילוו אותך עד שההעתקים יהיו במקום בטוח.‬
‫מאותו רגע האנס יהיה הדאגה היחידה שלך.‬
‫האנס?‬ ‫-המאבטח בחדר הזהב.‬
‫הוא תמיד ליד הדלת.‬
‫הוא אף פעם לא הולך.‬
‫אין לו אישה,‬
‫אין לו כלב, אין לו ילדים‬
‫ואבא שלו סנילי. מה נקודת התורפה שלו?‬
‫לא יודע. קרוב משפחה מדרגה שנייה?‬
‫למה קרוב משפחה מדרגה שנייה?‬ ‫אבא שלו סנילי.‬
‫אבא שלו.‬
‫אבא שלו סנילי.‬
‫בית אבות. כבר לא מזהה אף אחד.‬
‫תכניס את קריסטוף.‬ ‫-קיבלתי.‬
‫רפאל.‬
‫המזוודה.‬
‫תודה.‬
‫אנחנו בפנים.‬
‫חופש לקריסטוף.‬
‫לך לכיוון המוזיקה, קריסטוף.‬
‫לכיוון המוזיקה.‬
‫קריסטוף בתנועה.‬
‫מצלמות?‬ ‫-אני נכנס למערכת.‬
‫מוזיקה.‬
‫הצלחתי.‬
‫זה בלולאה.‬
‫מוזיקה.‬
‫תדמיין כמה יופתע האנס,‬
‫שחושב שאבא שלו בבית האבות,‬
‫בנעלי בית, רואה "גלגל המזל",‬
‫ופתאום…‬
‫מוזיקה.‬
‫כאן דוב שלוש. מקרה חירום בחדר אחת.‬ ‫אני צריך מחליף מיידי בחדר אחת.‬
‫קיבלתי, דוב שלוש. אני בדרך.‬
‫תן בראש.‬
‫יש משהו שלא סיפרתי לך.‬
‫אין לי מושג‬
‫מה יש בפנים.‬
‫מוזיקה.‬
‫אין לדעת מה תמצא בחדר האבטחה הסודי.‬
‫איזה יופי.‬
‫קדימה.‬
‫הכספות חסומות.‬
‫סליחה.‬
‫וזה המפתח שפותח את כל הדלתות.‬
‫יופי. באיזו כספת הזהב?‬
‫המידע בפנים.‬
‫זה עניין של הצפנה. אני יכול לפרוץ את זה.‬
‫הכספת מחוברת לקיר. היא מקובעת.‬
‫כי הקירות זזים.‬
‫זו מערכת האבטחה הכי מרתקת שראיתי.‬
‫הוא מצא את אבא שלו.‬
‫אל תתחבר אליה יותר מדי.‬ ‫יש לך דקה לפוצץ אותה.‬
‫לא אספיק בדקה.‬
‫יעקב, זה מקרה חירום.‬
‫אנחנו צריכים שלוש דקות.‬
‫לא אספיק גם בשלוש דקות.‬ ‫-זה בסדר, אל תדאג.‬
‫יהיה לך די והותר זמן לחשוב על זה בכלא.‬
‫סליחה.‬
‫אני רופא. נראה לי שהאדון הזה לא מרגיש טוב.‬
‫הוא מבולבל. זה לא משהו חמור. תודה.‬
‫בוא, אבא.‬
‫קדימה!‬ ‫-מצאתי את הזהב, אני מפצח את הצופן.‬
‫עוד כמה זמן?‬ ‫-לא יודע.‬
‫יעקב,‬
‫שתי דקות.‬
‫הצלחתי!‬
‫סליחה.‬
‫בחוץ…‬
‫דקה, יעקב.‬
‫הוא הגזים עם כמה נשים.‬
‫מה?‬
‫נשיא הקרן כמעט התקשר למשטרה.‬
‫מה הוא עשה?‬
‫הוא אמר…‬
‫דברים לא נאותים.‬
‫אילו דברים?‬
‫על…‬
‫איברי מין.‬
‫ראית אם הוא היה עם מישהו‬ ‫או איך הוא הגיע לפה?‬
‫זוז הצידה.‬
‫בוא הנה, אבא.‬
‫אנדרס, האנס חושד.‬
‫הוא בדרך אליכם.‬
‫סליחה.‬
‫יעקב, סיימנו.‬
‫אנחנו בחוץ.‬
‫האדרנלין,‬
‫האנדורפינים…‬
‫אתה מרגיש מלא עוצמה, נכון, ילד?‬
‫זה מדהים.‬
‫הלקח הכי חשוב מגיע עכשיו.‬
‫זהו זה.‬
‫מה אתה עושה? לא.‬
‫אבא?‬
‫אבא!‬
‫למה?‬ ‫-אני מלמד אותך לקח!‬
‫לקח? אני לא מאמין.‬
‫הרגע זרקת 12 קילו זהב. אלה 15 מיליון אירו.‬
‫לקח בתחת שלי.‬
‫תראה אותך.‬
‫רק גנב יכול להרגיש‬ ‫שמשהו שלא בבעלותו שייך לו.‬
‫עכשיו אתה אחד מאיתנו.‬
‫אז בפעם הבאה‬
‫תשאיר את היהירות והעליונות המוסרית מאחור,‬
‫ושלא תעז לקרוא לאבא שלך ציני שוב.‬
‫עכשיו הגיע הזמן ליהנות.‬
‫באתי לפה לשמוע את הקונצרט של טטיאנה.‬
‫בראבו!‬
‫החלום של כל גנב‬
‫הוא לצאת ממקום המכה על רקע מחיאות כפיים,‬
‫כשאנשים מצלמים, בחיוך,‬
‫ברוגע, בהחלטיות‬
‫ובאהבה.‬
‫ומעל הכול,‬
‫ללא חשדות.‬
‫נצא מהמדינה בלי שיבחינו בנו,‬
‫בסירה קטנה ויפה,‬ ‫ונחגוג את ההצלחה של טטיאנה,‬
‫בדרך למאלמו, שוודיה.‬
‫מה יש לו?‬
‫התקף זעם.‬
‫אני אף פעם לא יודע אם הוא עייף,‬ ‫רעב או שיש לו גזים.‬
‫אהובתי, את מוכנה?‬
‫כמובן.‬
‫בואו נעיף מבט!‬
‫לא חשבת שנצא משם עם זה, נכון?‬
‫אף פעם לא לקחתי אותך לשחק טניס.‬
‫או לרכוב על אופניים במעבר הרים.‬ ‫אף פעם לא חתרנו בסירה.‬
‫לא היית לומד שום דבר חדש‬ ‫אם היית עושה דברים כאלה עם אבא שלך.‬
‫אבל פה אתה תלמד.‬
‫אם אתה באמת רוצה משהו בחיים,‬
‫אתה צריך לגנוב אותו ממי שזה שייך לו.‬
‫זה הסיפור של העולם, ילד.‬
‫עכשיו!‬
‫אנחנו פה, שמנצ'יק. אל תדאג.‬
‫אל תדאג, שמנצ'יק. אני פה.‬
‫ארטצ'ה.‬
‫ארטצ'ה!‬
‫אני לא שומעת כלום. טוסקו נפצע.‬
‫הדופק שלו חלש.‬
‫זה פגע בעורק הירך.‬
‫חייבים לשים לו חוסם עורקים.‬
‫תנשום, שמנצ'יק.‬ ‫נוציא אותך מפה, אתה שומע אותי?‬
‫שים אותו גבוה יותר. קדימה.‬
‫סגסטה, האם שומע?‬
‫מה לעזאזל קורה פה?‬ ‫-זו הייתה רקטה עוינת.‬
‫אני רוצה דוח נזקים עכשיו!‬
‫סתום את הפה. יש לי פה פצועים.‬
‫קנלחס, חייבים לבנות מחפורת‬ ‫כדי לאבטח את האזור.‬
‫היי, תסתכל עליי.‬
‫זה עומד לכאוב. מוכנה?‬
‫שלוש, שתיים, אחת. עכשיו!‬
‫תביא את רובוט החבלה. ניכנס בכל רגע.‬
‫אנחנו עולים!‬
‫היה לכם מזל. נעשה תרגיל, כמו בבית הספר.‬
‫אז תהיו בשקט ותעמדו בטור.‬
‫אתם חיל הרגלים עכשיו.‬
‫מטיאס, תביא תיק עם הדברים שלנו.‬ ‫אנחנו עולים לגג.‬
‫קיבלתי.‬
‫קדימה, לזוז!‬
‫פלרמו, תכרות לי את הרגל.‬
‫תכרות אותה.‬
‫תסתכל עליי.‬
‫אני לא אכרות לך את הרגל, שומע אותי? לא.‬
‫פלרמו,‬
‫עצם הירך, עצם השוק והברך שלי מרוסקות.‬
‫הכול.‬
‫יכרתו אותה בבית החולים.‬ ‫אתה יודע את זה טוב מאוד, פלרמו.‬
‫זה יגרום לך להרגיש טוב יותר.‬ ‫אנחנו נוציא אותך. תפסיק להיות טיפש.‬
‫שמנצ'יק, שמור על קור רוח, אני פה איתך.‬
‫תסתכל עליי, מירקו.‬
‫היי, תסתכל עליי.‬
‫הוא צודק.‬
‫העמוד עשוי משיש. הוא שוקל לפחות שתי טונות.‬
‫לא נוכל להזיז אותו, פלרמו.‬
‫אני אכרות אותה.‬
‫לא, בואו נמצא מנוף ונזיז את הפסל!‬
‫צריך משהו כבד.‬
‫מדרגות שירות.‬
‫צריך שהצלפים יחשבו שאתם בני ערובה.‬
‫תורידו לחצי מהם את המסכות. יש לכם דקה.‬
‫זה יהיה תפקיד חייכם!‬
‫אני רוצה הופעה של אוסקר!‬
‫זה ברור? קדימה!‬
‫זהו זה.‬
‫קדימה!‬
‫גברת טוקיו, חכי, כואב לי בצד.‬
‫קדימה, תכף מגיעים.‬
‫תעביר לי תחבושת, בוגוטה.‬
‫אל תירדם.‬ ‫-תחזיק מעמד.‬
‫שמור על קור רוח, שמנצ'יק.‬ ‫-תחזיק מעמד.‬
‫זה נראה יותר טוב.‬
‫שמנצ'יק, היי.‬
‫אתה איתי, נכון?‬
‫פלרמו.‬ ‫-תפקח את העיניים.‬
‫תשאיר את העיניים פקוחות, שמנצ'יק.‬
‫הלסינקי. תסתכל עליי, שמנצ'יק, בבקשה.‬
‫תסתכל עליי. קדימה, שמנצ'יק!‬ ‫שמנצ'יק, תסתכל עליי, לעזאזל!‬
‫אל תלך, תסתכל עליי.‬
‫פלרמו, הקורה הזאת תעבוד?‬
‫צריך חיפוי.‬
‫תודה.‬
‫ליסבון, מהר. צריך אש חיפוי.‬
‫אנחנו יוצאים. מוכנים?‬
‫הם עומדים להרוג אותנו!‬ ‫-אף אחד לא יהרוג אותך.‬
‫אני עלול להרוג אותך‬ ‫כי אתה כזה מעצבן, אבל הם לא.‬
‫הם לא יהרגו אתכם.‬
‫חצי מכם יורידו את המסכות. זה ברור?‬
‫שיראו שאתם בני ערובה.‬
‫תורידו את המסכה, גם אתה,‬ ‫את וגם אתה, יקירי.‬
‫טוב, יופי.‬
‫מסכות.‬
‫פרופסור.‬
‫חבלנים. הם מתכוננים להיכנס מקומת הקרקע.‬
‫קדימה!‬
‫ליסבון, הם מתכוננים למתקפה שנייה.‬
‫למה שחררתם את הנגיד? תגידי לי שיש תוכנית.‬
‫הסתרנו מיקרופון באזיקים.‬
‫חשבתי שיהיה לנו סיכוי‬ ‫אם הם יורידו את האזיקים‬
‫לפני שהם יעברו במגנומטר.‬
‫אנחנו מוציאים אותו. ואני אגיד לך למה.‬
‫נו?‬
‫אנחנו מחזיקים את טמאיו בביצים.‬
‫צור קשר עם פקיסטן.‬
‫את האישה הכי סקסית בעולם,‬ ‫אבל אני אוהב אותך בגלל השכל.‬
‫אני קצת עסוקה פה במלחמה.‬ ‫בוא נדבר מלוכלך אחר כך.‬
‫נשמע טוב.‬
‫בנחמין, תתקשר לאנשים שלך.‬
‫בוא נכין את בית היציקה.‬
‫אליסיה.‬
‫מרסיי, לך תקנה מוצצים, חיתולים, לול.‬ ‫כל מה שצריך.‬
‫את מיניקה או שאקנה בקבוק?‬
‫גם וגם, טוב? בוא נעשה הכול.‬
‫ותביא משהו לרגל שלו.‬ ‫הוא לא שם לב שיריתי בו.‬
‫אגב, נראה לי שאת צריכה‬ ‫לתת את המחסנית למרסיי.‬
‫בשביל הבטיחות של כולם.‬
‫תודה.‬
‫פרופסור, אנחנו על הגג.‬
‫יופי. טוקיו, חשוב שלא יראו שאתם חמושים.‬
‫תשאירו את הציוד בתיק הנשק.‬
‫תקשרו קצה של חבל לתיק‬ ‫ואת הקצה השני לאחד מכם.‬
‫תגיעו לחור בגג‬ ‫כשאתם מסתתרים בין בני הערובה.‬
‫מטיאס, אנחנו זקוקים לעזרה שלך.‬
‫ברגע שאגיד "מנוסת בהלה",‬ ‫תירה כדי להסיח את דעתם של הצלפים.‬
‫אחר כך תמשוך בחבל ותחזיר את התיק. מובן?‬
‫פלרמו, סטוקהולם ואני התמקמנו.‬
‫ליסבון, עשן בעוד חמש,‬
‫ארבע,‬
‫שלוש,‬
‫שתיים, אחת.‬
‫בהצלחה.‬
‫עכשיו!‬
‫עשן!‬
‫חיפוי!‬
‫אני לא רואה!‬
‫קדימה, ריו.‬
‫טוקיו, עכשיו.‬
‫לא לירות!‬
‫אני מיגל פרננדז טלנייה מטוטאנה, מורסייה.‬
‫הם על הגג והם מורידים את המסכות.‬
‫אם מישהו יתקרב לחור, תירו.‬
‫קיבלתי.‬
‫הרובוט. תיכנסו מהדלת.‬
‫הם לא יכולים לעכב את אנשי הקומנדו‬ ‫ואת בני הערובה בו-זמנית.‬
‫זה הזמן.‬ ‫-קיבלתי.‬
‫לא לירות!‬
‫אנחנו בחוץ, פרופסור.‬
‫קדימה!‬
‫תחבושת, עכשיו!‬
‫עומד להיגמר לנו העשן. מהר!‬
‫קדימה, ריו! חייבים להסתלק מפה!‬
‫קדימה!‬ ‫-קדימה!‬
‫בוגוטה! אתה בסדר?‬
‫להחזיק מעמד!‬
‫פלרמו, אני מחכה לאור ירוק.‬
‫פלרמו, תן את הפקודה.‬
‫תן את הפקודה עכשיו!‬
‫תחזיקו מעמד. אנחנו משחררים את הלסינקי.‬
‫אין לנו הרבה זמן.‬
‫ברגע שנוציא אותו, נהיה הפיתיון‬ ‫שיפתה אותם לצאת מהמחפורת.‬
‫צ'ויקוב!‬
‫אל תתקרבו לחור עד שאגיד לכם.‬
‫לא לירות!‬
‫תתכוננו להתערבות.‬ ‫-קיבלתי.‬
‫קדימה!‬
‫ממוקמים, המפקד.‬
‫- מספר לא ידוע -‬
‫המפקד. אנחנו מוכנים.‬
‫רק רגע.‬
‫הלו?‬
‫אתה מחובר.‬
‫אל תרים את היד הקטנה שלך‬
‫כי אתה לא רוצה שמישהו ישמע את השיחה הזאת.‬
‫תגיד לי, אתה עושה יוגה או משהו כזה?‬
‫קפואירה.‬
‫לכן אתה כל כך גמיש.‬
‫אתה כל כך גמיש כשאתה מתחמש מבעיות,‬ ‫התפטרויות ואחריות.‬
‫עם כזאת גמישות אתה בטח מאהב מצוין.‬
‫זה נכון. אבל השיחה הזאת‬ ‫מתחילה להגעיל אותי.‬
‫תגיד לי מה לעזאזל אתה רוצה.‬
‫תמשיך.‬
‫הם לא החיו אף אחד והרגו אותו בדם קר.‬
‫עדיף שהוא ימות בעשר הדקות הקרובות.‬
‫זו מתנה שאנצל כדי להיכנס ולחסל אותם.‬ ‫בלי חוק, בלי זכויות!‬
‫נירה להם בגב אפילו אם הם ייכנעו!‬
‫וזאת הסיבה‬
‫שאני צריך שכולם יחשבו שהם רוצחים מזוינים.‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫אני רוצה רק מלחמה.‬ ‫-זה לא קיים.‬
‫טמאיו, הכנסת שמונה חיילי עילית לבנק.‬
‫יש לי עשרה שודדים בפנים.‬ ‫נראה לי שזה די מאוזן.‬
‫אני לא רוצה לראות עוד תנועות.‬
‫נראה לך שההקלטה הזאת תעצור אותי?‬
‫קולונל, התחלת מלחמה כדי להציל את עצמך‬ ‫בלי נקיפות מצפון או מוסר.‬
‫אני רק מבקש שתמשיך.‬
‫אם לא תעצור את המתקפה השנייה,‬
‫אוכיח שאתה פברקת את הראיות‬ ‫נגד אליסיה סיירה,‬
‫שאתה הורית על התשלום,‬
‫ואעביר עשרה מיליון דולר‬ ‫לחברה באנטילים ההולנדיים על שמך.‬
‫ותאמין לי, הפעולה הזאת‬ ‫תקשר אותך ישירות אליי.‬
‫אנחנו דוחים את ההתערבות.‬
‫זו לא הפקודה שציפיתי לה.‬
‫הנשיא לא מתקשר אליך‬ ‫ואתה לא נותן דין וחשבון לממשלה, נכון?‬
‫אז לך תאכל עוגיות ותן לי לתת את הפקודות.‬
‫הצילו!‬ ‫-טוקיו!‬
‫לא לירות!‬
‫לא לירות! אנחנו בני ערובה!‬
‫מה קרה?‬
‫אני בסדר.‬ ‫-מה קרה?‬
‫כלום.‬ ‫-מה קרה?‬
‫כל זה אולי קצת גדול עליי,‬
‫אבל אני בסדר, באמת.‬
‫הייתי גונבת מתחנות דלק, ועכשיו הצבא פה.‬
‫זה בסדר. את לא לבד.‬
‫זה בסדר. אני לא לבד. הכול בסדר.‬
‫קדימה.‬
‫תירגעי.‬
‫זה בסדר.‬
‫תסתכלי עליי.‬
‫אל תעצמי את העיניים, טוב? תסתכלי עליי.‬
‫תספרי לי סיפור.‬
‫מה?‬ ‫-מה שאת רוצה.‬
‫איך הגעת לפה?‬
‫המכה השנייה הצליחה כל כך.‬
‫אבל נראה לי שזאת לא הצליחה.‬
‫ורציתי להיות עם המוזר הזה.‬
‫אבל מרגע שהגעתי למנזר,‬
‫ידעתי שזה לא יצליח.‬
‫למה?‬
‫כי היית שם עם אשתך, עם ילד…‬
‫נראיתם כמו משפחה מהסרטים.‬
‫והרגשתי כל כך טיפשה…‬
‫טיפשה? למה?‬
‫כי הייתי מאוהבת בו כל החיים שלי.‬
‫מספיק עם השטויות, זה לא הזמן לבדיחות.‬
‫זו לא בדיחה, מותק.‬
‫זו לא בדיחה. אבל כיוון שאנחנו עלולים למות,‬
‫כי המצב מסתבך, אני אומרת את זה.‬
‫לא, אני אומרת את זה‬ ‫כדי להוריד את זה מהלב.‬
‫לא, טוב? תקשיבי לי.‬
‫אף אחד לא עומד למות, שמעת אותי?‬
‫תגידי את זה.‬ ‫-אף אחד לא עומד למות.‬
‫יופי, טוב?‬ ‫-טוב.‬
‫החיים ממשיכים, נכון?‬
‫החיים ממשיכים.‬ ‫-נכון.‬
‫תמשוך אותו כאילו אתה שור!‬
‫פרופסור, הלסינקי בחוץ.‬
‫מטיאס, תתכונן לירות. בפקודה שלי.‬
‫כן, פרופסור.‬
‫טוקיו, מנילה, דנוור, תתכוננו.‬
‫בואו נתכונן.‬
‫אחריי, טוב?‬
‫מטיאס, מנוסת בהלה.‬
‫ליד הדלת! תירו!‬
‫אש!‬
‫הם מתקרבים לחור. מבקש רשות לירות.‬
‫אתה לא יכול לירות. הם בני ערובה!‬
‫יש לי קשר עין, המפקד.‬
‫הראות נהיית גרועה יותר.‬ ‫אני מבקש רשות לירות.‬
‫הם אזרחים שבורחים מקו האש. אין רשות.‬
‫בוגוטה, ריו, תנו להם להתקדם.‬
‫הם נסוגים. תלחצו על כל השטח, עכשיו!‬
‫טוקיו.‬
‫הם יצאו מהמחבוא. חכו לאות ממני.‬
‫עדיין לא.‬
‫עכשיו!‬ ‫-עכשיו!‬
‫אש בשעה שש!‬
‫קדימה!‬
‫די, אחותי.‬
‫אנחנו מקבלים שעה לנוח וכולם מזדיינים.‬
‫מה זה? מחנה לבני נוער?‬
‫אם ריו היה פה, מה נראה לך שהיית עושה?‬
‫יש פה המון קדושים, כל אחד ישו.‬
‫הם בני הזוג שלי. ושומרי הראש שלי.‬
‫הם מגינים על הלסינקי ועליי.‬
‫לעזאזל.‬
‫זה צריך להישאר מאחור.‬
‫צר לי לומר, אבל אני לא יודעת‬ ‫אם אני רוצה שהם יבואו ביום שבו אמות.‬
‫הבנתי.‬
‫מה נראה לך שקורה?‬
‫כשחוטפים כדור בראש?‬
‫את מאמינה בגן עדן?‬
‫האמת…‬
‫לא.‬
‫באמת?‬
‫כלום.‬
‫בזה את מאמינה?‬
‫שהכול נגמר?‬
‫לא הכול.‬
‫הזיכרון ממשיך.‬
‫איך את רוצה שיזכרו אותך?‬
‫לא יודעת. נראה לי…‬
‫אני רוצה שאנשים יגידו‬
‫שהם הרגישו איתי דברים.‬
‫אבל דברים אמיתיים.‬
‫לא יודעת, חברות, למשל.‬
‫מכירה את אלה שאומרים, "יש לי מלא חברים"?‬
‫אז?‬
‫את לא צריכה שיהיו לך חברים,‬ ‫את צריכה להרגיש אותם.‬
‫נראה לך שהלסינקי לא יזכור אותי‬ ‫כל חג מולד מזוין?‬
‫אני אזכור שאמרת…‬
‫"אני אלך."‬
‫לאן אני אלך?‬
‫לתוך גוב האריות כדי להציל את החבר שלי.‬
‫בחייך.‬
‫מותק…‬
‫אני חושבת שיש משהו.‬
‫האמת,‬
‫אני חושבת…‬
‫שממשיכים לחיות במחשבה האחרונה לפני שמתים.‬
‫לכן כשהמצב נהיה מטורף,‬ ‫אני חושבת על רגעים מאושרים.‬
‫ובכל הזיכרונות האלה‬
‫אישאר ואחיה לנצח.‬
‫זאת תוכנית מצוינת.‬
‫מה? מי בחדר הסמוך?‬ ‫-בחייך. מי נראה לך?‬
‫לא.‬ ‫-ברור!‬
‫כן, אייקידו, פרופסור!‬
‫אייקידו עמוק!‬
‫שתקי!‬
‫מי האחראי פה?‬
‫רב סרן סגסטה.‬
‫סגסטה, אתם מוקפים.‬
‫תזרקו את כלי הנשק לאמצע החדר, עכשיו.‬
‫בוא תיקח אותם, נושך כריות!‬
‫סגסטה, מה מצבך?‬
‫תכניס את הקבוצה השנייה.‬ ‫כל הכנופיה פה איתי.‬
‫כל העולם ואשתו יכולים‬ ‫להיכנס עכשיו מהדלת הראשית.‬
‫סגסטה, אתה חייב להתנגד.‬
‫לא תהיה קבוצה שנייה.‬
‫הם התגנבו פנימה מתחת לאף שלנו,‬ ‫ועכשיו אתה נוטש אותנו.‬
‫רות סוף.‬
‫ארטצ'ה, מה דעתך?‬
‫אנחנו בין שתי חזיתות,‬ ‫אנחנו צריכים להיפטר מאחת.‬
‫סגסטה, אני נותן לכם עשר שניות.‬
‫גנדייה, אתה יכול להפעיל‬ ‫את נעילת הביטחון של המוזיאון?‬
‫חיובי. יש קורא טביעות אצבע בחדר.‬
‫שבע שניות!‬
‫טוב, ארבע פינות. חכו לפקודה שלי.‬
‫חמש שניות!‬
‫ארבע!‬
‫שלוש!‬
‫שתיים!‬
‫בסדר! נוריד את הנשק.‬
‫ידיים על הראש! רדו לקרקע, לעזאזל!‬
‫טוב.‬
‫אנחנו מורידים את הנשק.‬
‫זה לא מוצא חן בעיניי בכלל.‬
‫עכשיו!‬
‫רימון!‬
‫אחורה!‬
‫לעזאזל!‬
‫מה קורה, ליסבון?‬ ‫-רימונים!‬
‫נסוגנו למוזיאון.‬ ‫-אל תאבדו קשר עין עם הקבוצה של טוקיו.‬
‫טוקיו, תמשיכי!‬
‫בלתי אפשרי, אני לא רואה.‬
‫הם מורידים את הדלתות. יש נעילת ביטחון.‬
‫נעילת ביטחון?‬
‫זה בלתי אפשרי, זה לא בתוכניות.‬
‫הם בטח התקינו אותן אחר כך,‬
‫כי שלוש דלתות נסגרות, פרופסור.‬
‫קדימה!‬
‫תתפסו מחסה במטבח.‬
‫טוקיו!‬
‫ציפור קטנה לחשה לי שניירובי‬
‫שומרת לך מקום בגן עדן.‬
‫תרגום כתוביות: דניאל שרמן‬