EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
SPANSKA CENTRALBANKEN FEM ÅR FÖRE DAGEN D
Hej.
God morgon.
Jag har ett möte med Mario Urbaneja, chef för Spaniens centralbank.
Alfredo Kesmann. Rating Trust Corporation.
Slå dig ner.
Det var snällt, tack.
-Ursäkta. Vart är ni på väg? -Hej.
Och du?
Har vi träffats?
Jag frågar vart du ska.
Jag ska träffa bankchefen.
Vart ska du? På promenad?
Det är en fin dag.
De har sagt åt dig att vänta. De hämtar dig.
Jag gick upp när ingen kom. Jag hittar.
-Señor Kesmann. -Det är jag.
Trevligt att träffas. Ursäkta dröjsmålet.
-Han kommer snart. -Bra.
-Följ med mig. -Tack.
-Ha en bra dag. -Jag följer med.
Gör det.
Vila, gumman.
Du?
Jag ansvarar för intensiven.
Igen fara, jag var sjuksköterska.
Jag ska på toa, men jag är här.
Tack.
Byracka.
Jag sa att jag skulle döda dig.
Vart tog han vägen?
Vart gick han?
Rio, för fan.
Vart gick han?
Uppför trappan.
Ni stannar här.
Låt honom inte gå nära dörren.
Vi är körda om gisslan flyr.
-Uppfattat. -Kom.
Helsingfors, Bogotá, följ med.
Kom.
Alla ställer sig upp, nu!
Vad händer?
Nairobi. Nåt är fel. Spring!
Nairobi!
-Vänta! -Nairobi!
Nairobi!
Nairobi, vänta!
Han försökte kväva henne. Pulsen var 162.
-Nairobi. -Nairobi.
Lugn.
Lugn, andas.
-Andas. -Gandía är på fri fot.
Bogotá!
Stanna med Nairobi.
Skjut skallen av honom om han återvänder.
Helsingfors, följ efter honom.
-Passa henne. -Min vän…
Reglerna har ändrats. Ingen reser sig,
ingen rör sig, ingen äter utan order.
Ni är körda.
Verkligen körda.
Jag tror inte på det.
Sa du nåt?
Ja.
Ni är inte oövervinnerliga längre.
Ni är inte oövervinnerliga.
De är inte oövervinnliga!
Arturo, håll tyst!
Eller vad?
Annars tömmer jag magasinet i skallen på dig.
-Saker har förändrats här. -Ja.
Vi är här och nu är vi Motståndet.
Amanda, Miguel, vi är motståndsrörelsen.
Vi är Motståndet. Motstånd!
Motstånd!
Så fan heller.
Alla ska ner på golvet nu!
Det stämmer, Sergio.
Vi måste veta hur livvakterna reagerar.
Hur de reagerar,
hur lång tid det tar att få chefen i säkerhet,
hur de kommer att sprida sig...
-Allt står i protokollen. -Vi har protokollen och vi har teorin,
men vi kan behöva lite träning.
Och hur ska vi få den träningen?
Genom att skapa en mindre säkerhetskris och se den från insidan.
Ska du in i lejonkulan?
Lejonet kommer att skydda mig.
Vem ska du imitera?
De kommer att tro att han är ett geni.
En riskanalytiker från Rating Trust Corporation.
Före det var han på Bacher & Bacher
och på Standard and Risk före det.
Vi ska stjäla ett genis identitet.
En spansk kille som bott i New York i mer än 20 år.
Alfredo Kesmann.
Ett äkta geni.
Och vi har några bra förslag för landets ekonomi.
Bankchefen kommer att uppskatta dem.
-Får jag sätta mig? -Självklart.
Men du kan också stå kvar för chefen.
Är du bankchefens säkerhetschef?
Korrekt.
På ett sätt gör vi samma sak.
Vi är båda riskanalytiker.
Vi är väldigt lika, eller hur?
Nej.
Vi är inte alls lika.
Jag analyserar risker för att rädda liv. Du för att tjäna pengar.
Inte samma sak.
Jo, vi är likadana.
Du är väldigt klarsynt och...
...observant.
Vilka risker ser du här och nu på det här kontoret?
Bara av nyfikenhet.
Om jag kunde se några risker i det här rummet,
skulle de inte existera längre. Eller hur?
Señor Kesmann.
-God morgon. -Hur mår du?
-Bra, tack. -Ska vi sätta oss?
Ja.
Vill du ha kaffe?
Ceylon-te med kardemumma vore toppen.
-Annars går det bra med svart te. -Självklart.
Jag skulle bli tokig om jag drack kaffe.
Du får börja. Varsågod.
Jag vill klargöra nåt först.
Jag vet inte om det är viktigt.
Jag har tänkt på det och jag vill fråga dig en sak.
Skjut.
Hur är det när du kommer hem?
Du kommer hem från jobbet
efter att ha torterat ett kille som Rio,
som du tvingat att stå upp i dagar
i en cell som är mindre än en garderob. Låtit honom skita och pissa på sig.
Sen åker du hem till Germán.
Jag fattar inte.
Du har inget emot att kallas torterare i pressen.
Men Germán...
Germán är en fin människa.
Vad säger han när du kommer hem?
Frågar han: "Hur var din dag, älskling?"
Du kysser honom.
Kramar honom.
Han, då? Kysser och kramar han dig?
Knullar ni?
Jag tror att du äcklar honom.
Det är två månader sen Germán kramade mig.
Han varken kysser mig eller älskar med mig.
Inte sedan jag fick honom kremerad.
De täckte honom med ett vitt lakan och körde honom till bårhuset.
Där tog omfamningarna slut.
Vad pratar du om?
Han är död.
Cancer... i bukspottkörteln.
De ger en två månader och det är två månader.
Jag gick upp i vikt och han tappade kilon.
Jag var rosa och han var gul.
Det åt upp honom.
Livet växte i mig.
Döden växte i honom.
Det är cancer.
Vet du vad det sista han sa till mig var? Kan du fatta att hans sista ord var…
..."Sätt på nyheterna"?
Jag trodde att han skulle ge mig ett av sina tal.
Som ni vet var han vältalig och så fantasifull.
Men han sa: "Sätt på nyheterna."
Han var hög på morfin.
Han tappade väl förståndet.
Sen dog han.
Jag beklagar.
-Vi går ut en stund. -Jag kommer.
Antoñanzas, passa Murillo. Släpp inte in nån.
Varför sa du inget?
Vad skulle det ha gett? Lite medlidande?
Åh, Alicia…
Jag är ledsen, men jag tror inte att du kan leda detta.
Jag tar den här.
Den här också.
Lugn.
Försök dö tyst.
Helsingfors!
Kämpa! Bogotá!
Bogotá, kom till biblioteket!
Helsingfors, kämpa.
-Vänta. Bogotá. -Gå!
Bogotá! Kämpa.
Biblioteket, Bogotá!
Bogotá, fort!
Hjälp mig!
Kämpa, Helsingfors.
-Snabbt. -Kom igen.
Kämpa. Kom igen!
Kämpa!
Skär av repet!
Vänta!
Skär av det jävla repet!
Vänta.
Gandía!
Din jävel!
Tystnad, för fan!
Jag sa åt er att inte prata!
Amanda.
-Hur mår du? -Bättre.
-Jag känner mig lugnare. -Bra.
Vi kan gå tillbaka till de andra.
Det viktigaste är att du blir bättre.
-Okej. -Låt mig ta din puls.
Den är fortfarande snabb.
Det är en stor ångestattack.
Fladdrar det i bröstet?
Ja, lite.
Det är ett normalt symptom.
Som tur är...
...har jag nåt åt dig.
Här.
Det fungerar utmärkt.
Ta tre.
Det är inte för starkt?
Nej, lite starkare än Valeriana.
-Är du säker? -Ja.
Jag har tagit fyra.
-Okej. -Varsågod.
En och en.
-Tack. -Det är okej.
Hör på!
Få se.
Många av er kände inte min man,
Germán.
Översten anser att det här rör er:
han har dött.
Tamayo tror inte att jag klarar mitt jobb.
Men det finns ingen bättre än jag till det här.
Ingen.
För jag vill inte åka hem.
Eller öppna kylen.
Eller brevlådan... ifall jag ser hans namn.
Eller fotolådorna.
Så jag är som Deep Blue
och beräknar 200 miljoner drag per minut mot Professorn.
Det är vad det här rånet behöver.
Det är det jag behöver.
Nån som har nåt att säga?
Inte?
Då kan vi muntra upp oss. Tillbaka till jobbet.
Rio.
Varför sköt du inte?
Jag vet inte.
Jag stelnade till.
Varför gjorde du det?
Jag är ingen mördare.
Du behöver inte vara en mördare.
Jag kunde inte skjuta honom i bröstet och låtsas som ingenting.
Skjut i benet, då!
-Jag kan inte! -Skjut i taket!
Eller golvet! Bara han är stilla!
Jag säger att jag inte kunde. Jag frös!
Han sa att han hade familj.
Han var obeväpnad, jag kunde inte.
Varför inte?
Berätta varför.
Han kunde inte för att han är traumatiserad.
Jag sa det och du ignorerade mig.
Och på grund av dig blev Helsingfors och Nairobi nästan dödade.
Det räcker!
Rio varnade oss.
Helsingfors och Nairobi lever. Det är viktigast.
Vet du vad som är viktigare?
Hur kom han loss?
-Du tog Gandía till toan. -Ja.
-Satte du bojorna rätt? -Självklart.
"Självklart."
Det är uppenbart att nåt inte stämmer!
Hur kan en kille i handbojor fly?
Några idéer?
Några idéer? Vad?
Inget, va? Det är väldigt skumt.
Kallar du mig förrädare?
-Det får du säga. -Nej.
Säg det du.
Det är vårt fel.
Vi borde inte låtit grabben med PTSD hålla vakt.
Rio är ingen förrädare.
Vi har mer brådskande problem.
Lyssna på mig.
Risken är att Gandía kontaktar nån på utsidan
och att de koordinerar attacker inifrån och utifrån.
Vad är planen?
Han måste dödas.
Vem?
Han där.
Vi är inga mördare.
Då blir vi lik.
Vi gör oss av med livvakterna under den första timmen.
Det blir de som får statshemligheterna.
Problemet löst.
Ut med er!
Den jäveln lär inte gå ut med dem.
Rör er inte.
Han följer inga order.
Och Santiago?
-Kom han ut efter allt stök? -Ja.
-Det såg ut som en olycka. -Sprängningen var magnifik.
Jag har tagit med byråns senaste landsriskanalyser.
Men...
...de kommer ju nästa månad.
Vi jobbar med dem, men de är praktiskt taget klara.
Inte så uppmuntrande.
De skadar riskpremien på er statsskuld.
-Några förslag? -Officiellt, likvida medel i banken,
anti-inflationsåtgärder, det vanliga.
Men om jag får ge er min åsikt, som aldrig syns i rapporten…
Guld.
Ursäkta?
Öka guldreserverna.
Det är den enda säkra tillgången. Ta det hit,
till centralbankens valv. Det kommer att stödja er på marknaden.
Hör på. Det som hände 2008 var ett skämt.
Den riktiga krisen kommer.
Säger du åt mig...
...att satsa hela reserven på en färg?
Jag säger åt dig att satsa på vinnaren:
guldet.
Vad händer?
Ingenting.
Var det en explosion?
Vakter till chefens kontor.
Vakter, det är Gandía.
Aktivera rött protokoll. Stäng byggnaden.
-Nåt utanför? -Jag ser inget.
Var smällde det?
I källaren. Det kan ha varit en gasficka.
Uppfattat. Stäng inte. Vi kanske måste evakuera byggnaden.
Högsta säkerhetsvarning! Alla med västar på sig!
Alla!
De har militära vapen där inne.
Han smeker dem på kvällarna och längtar efter att trycka av.
Han var med i specialstyrkan. Han har jobbat i tre år.
Han var inrikesministerns personliga livvakt innan dess.
Han var på specialoperationer i Irak och Libanon.
Det är bara de officiella.
Under de sex år han var med i specialoperationer,
finns hans rörelser inte registrerade.
Hemliga operationer och uppdrag.
Han är en mördare.
En mördare.
Har ni hittat vapenstället?
Vi hittar det inte.
Vi hittar inga spår av militära vapen.
Handbojorna var i biblioteket.
Den jäveln tog sig loss själv.
Som ett barn på Disneyland.
Det är han eller vi.
Jag såg honom också.
Jag såg rakt igenom honom.
Han kommer att skjuta om han får chansen.
Agera beslutsamt inför minsta risk.
I självförsvar...
...men utan tvekan.
Han kommer inte att tveka.
En samvetslös före detta soldat.
Skoningslös.
Han försöker döda er.
Kommandocentralen, då?
Jag ska se till att de inte kan bryta vapenvilan. Och...
...visa dem att vi är bättre än nånsin.
Ja.
Du måste ta långa, djupa andetag.
Mycket bra.
Berätta om nåt du älskar.
Havet.
Havet är perfekt för övningen.
Blunda.
Bra.
Tänk dig att det är en varm sommardag.
Du är på stranden, vid vattnet.
Vågorna slår vid dina fötter.
Känner du det?
Jo, det gör jag.
Nu flyter vi på en luftmadrass i vattnet.
Havsbrisen...
...mot stranden.
Doften av sommar.
Jag börjar bli sömnig.
Låt havets ljud bära dig bort.
Låt havet vagga dig till sömns.
Havet...
Amanda...
Kom.
Om du vill förhandla, tryck på ett.
Om du vill ge upp, tryck två.
Ringer du för att fråga vad jag har på mig, tryck fyrkant.
-Jag ringde vid rätt tillfälle. -Ja.
Det är en vacker dag.
Bra. Jag inte var säker på hur du skulle ta nyheterna.
Jag skickade information till en tidning.
De ringer och ber dig bekräfta vapenvilan. Hoppas att du gör det.
Varför skulle jag göra det?
Annars läcker jag att du låtsades döda Lissabon.
Att hon har hållits olagligt sedan dess, att du vägrar åtala henne.
Det är småsaker.
Jag har en inspelning av avrättningen.
Helvete.
Jag kan berätta att du hotar med att gripa
dottern och mormodern.
Mellan dig och mig...
Det är för sent för det.
De tre CNI-agenterna vid Katipunan-polisen i Mindanao,
och den spanska konsuln, Leopoldo Gis Bornay,
anländer till Manila för att koordinera operationen...
Spara skattebetalarnas pengar,
skona er från förnedringen.
Du älskar din egen röst, eller hur?
Du är som en radiovärd. Kom till saken.
Vad vill du?
Jag måste vara säker på vapenvilan.
Jag har en som kämpar för sitt liv.
Ditt ord räcker inte.
Bekräfta det för pressen.
Som bevis på din välvilja och för att öka moralen för alla,
inklusive gisslan,
vill jag be om en sak till.
Nyheter om vapenvilan nådde pressen på några minuter.
Rubriken var bra.
Men fotot var bättre:
polisen lämnade åtta paellor, fjorton brödlimpor och två vinflaskor.
Det såg ut som en fest.
Det luktar så gott.
På insidan kändes det som en begravning.
Det man inte ser är oftast viktigare än det man ser.
Och Gandía, på väg att förstöra våra liv, var osynlig.
Stockholm och Rio kollade första våningen. Inga spår av honom.
Jag ser inte källarna.
Helsingfors till östra, du till västra.
INGEN SIGNAL
Tokyo.
Jag tappade kamerorna inne i banken.
Allihop.
Du är ensam.
Det vi inte ser påverkar våra liv mycket mer än vi tror.
Sjuksköterskan.
Låt oss se hur du mår.
Tänk att jag inte litade på dig förut.
Varför inte?
Du är från Palermo och Berlins gäng.
Och du beter dig som en iberisk man.
Macho, men en stor, stark kille.
Byggd som ett slott.
Men han är känslig.
Jag ska ge dig en spruta.
En till?
-Kan hon inte få slippa? -Det är antibiotika.
Hon riskerar en infektion.
Du är grym, Paquita.
Jag bad henne om en till.
Om det är patientens order...
Minns du att jag sa att jag inte skulle ta i dig med tång?
Jag börjar tänka om.
Det var utan tvekan en avsiktsförklaring.
Har jag fel?
När du sa...
...det om tången...
...hade du mig redan.
Nu kan jag föreställa mig dig...
...helt klädd i vitt.
"Ja."
-Vänta... -Mottagningen, vännerna,
-spriten. -Hoppas inte på för mycket.
Du får inte åttan med mig.
Det vi inte ser är det som hemsöker oss mest.
Han är inte här.
När vi väl börjar tvivla... är det svårt att sluta.
Rio.
Varför har du inga ärr?
Du har inte tappat vikt.
Hur kom Gandía loss?
Varför frågar du det?
För att du ljög.
Du berättade inte allt för Professorn och han sa åt dig att vara exakt.
Varför berättade du bara för mig? Varför?
Varför?
Varför jag?
Jag kan inte sova på grund av all skit i skallen.
Jag ville inte minnas eller få medlidande.
Jag ville inte beskriva hur jag grät i den där jävla kistan.
Att jag bara ville vara i mitt sovrum,
få krama mamma.
Hon skulle inte veta vad som hänt mig
eftersom hon inte hade nån grav att besöka.
Jag grät så mycket
att jag fick spasmer och slog huvudet i kistlocket.
-Sand föll i ögonen och jag grät. -Sluta.
Var det vad du ville att jag skulle berätta?
Förlåt mig.
Det är okej.
Förlåt.
Lugn.
Det är okej.
Nej.
Jag är rädd. Jag vet inte vad jag säger.
Jag ska få dig att lita på mig.
Rio.
Vad ska du göra?
Jag ska döda Gandía.
Man letar efter det man inte ser.
Ibland glömmer man att de osynliga kanske betraktar en.
Då är man i fara.
Det är bättre. Eller hur?
Nu är vi gladare.
Titta på ansiktena.
Ingen kommer att göra uppror nu.
Vilken underbar alkemi de har uppnått
med en enkel paella och en öl.
En applåd för bankrånarna.
Sluta jävlas och håll käften nu!
Du måste släppa mig.
Jag slog in hans skalle.
Att lämna mig bunden som ett lamm vore värre än mord. Befria mig.
Varför skulle han döda dig nu?
Oroa dig inte.
Vi letar efter honom.
Kanon. Ni letar efter honom. Bra att veta.
Mycket bra.
Det är också bra att veta
att de gav dig ansvaret för småbarnen.
Vilket klokt beslut.
Vem bestämde det?
Hon valde Rio.
Hon valde IT-geniet
till att jaga den farligaste professionella mördaren i hela Spanien.
Lysande.
En traumatiserad pojke som inte ens kan skjuta.
Han går hand i hand med ditt ex som gråter överallt i banken.
En vacker historia.
Han kommer att slakta dem.
När ska du förstå att Tokyo har befälet?
Det handlar inte om Nairobis operation. Det handlar om överlevnad.
-Kom hit. -Vad är det? Vad vill du nu?
Jag vet att du älskar Tokyo.
Ni har gått igenom mycket ihop.
Men är hon ledaren vi förtjänar just nu?
Handen på hjärtat…
...litar du på Tokyo?
Du måste befria mig.
Du vet att det är det rätta.
Du måste ta mig dit upp. Du måste befria mig.
Kom igen. Du.
Håll käften!
Matías, du har befälet.
Så nära.
Rio!
Vart ska du?
Jag ska döda den jäveln.
Rio, stanna. Jag sa stopp!
Förlåt för det jag sa.
Det är mycket nu.
Jag vet att du är en hederlig man.
Du skulle aldrig förråda oss.
Vi tar den jäveln tillsammans.
Kom.
Det är polisen.
Det är César Gandía, säkerhetschef på Spaniens centralbank.
Jag ringer på en säker linje.
Kan du se det?
Ja, den kommer från centralbanken.
Jag vill prata med befälet utanför banken.
Högsta prioritet.
-Hallå? -Ett prioriterat samtal.
-Det är César Gandía. -Vem?
Jag är säkerhetschef på banken.
Jag vill prata med Tamayo.
Ja, självklart. Överste!
Det är bankchefens säkerhetschef.
-Utrym. -Lämna rummet, tack.
Överste Tamayo här.
Jag lyckades ta mig fri. Det är Gandía.
Var ringer du ifrån?
Säkerhetsrummet.
Jag ser deras rörelser via den interna tv-övervakningen.
Jag har kapat kopplingarna så de kan inte se oss utifrån.
Jag inväntar order.
Gör ingenting i nuläget. Vi har en vapenvila.
Vad för vapenvila? Hur lång är den?
Det är mer än 24 timmar kvar.
Det står i nyheterna.
Om 24 timmar är de i Singapore.
Koordinera en attack med mig. Vi överraskar dem.
Det är över på tio minuter.
Jag kan inte göra nåt.
De vill inte ha fler strider i Madrid.
Jag har automatvapen, granater, allt.
Jag tänker inte vänta. Jag har inte skrivit på.
Förstår du vad jag säger?
Jag kan bara beordra dig att vänta.
Men det är inte det jag vill.
Vad betyder det?
Allt kommer att ses som självförsvar.
Inga juridiska påföljder.
Om du dödar dem blir du en hjälte för mig,
för utredarna och för regeringen.
Uppfattat.
Lycka till.
De viktigaste ögonblicken är när man inser att det inte finns nån återvändo.
Att man har gått över gränsen.
Då är det för sent.
Allt kommer att förändras och man håller sig fast vid nuet.
Som om man kunde stoppa katastrofen.
Hur mår vi?
Det är väl ingen överraskning…
Vi kom till Mindanao och din mamma och dotter var inte där längre.
Jag borde gratulera.
Men vet du vad?
Det gör jag inte.
Det råkar vara så att Rio, innan han gick in i banken,
namngav alla transportörer.
Han berättade inte för Professorn.
Jag lyssnade.
Hur lång tid tror du att det tar att hitta din mamma och dotter?
-Professor. -Ja, Antoñanzas?
Jag borde inte säga det här, men...
Men vad då?
Det blir dödsoffer, Tamayos order.
Kallblodigt.
Vad händer?
Gandía, bankens säkerhetschef, ringde tältet.
Han har ett panikrum och militära vapen.
Var ligger rummet?
Jag vet inte, men det har kameror. Han ser allt.
Tokyo.
-Tokyo. -Professorn.
Lyssna på mig. Gandía är beväpnad. Han har ett panikrum.
-Va? -Han har ett panikrum.
Han tittar. Han vet var ni är. Samla allihop.
Tokyo?
Undertexter: Sarah Wallin Bååth