‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫- בנק ספרד‬ ‫חמש שנים לפני יום השוד -‬
‫שלום.‬
‫בוקר טוב, גברתי.‬
‫יש לי פגישה עם מר מריו אורבנחה,‬
‫נגיד בנק ספרד.‬
‫אלפרדו קסמן, מתאגיד רייטינג טראסט.‬
‫שב.‬
‫את אדיבה מאוד, תודה.‬
‫סליחה, לאן אדוני הולך?‬ ‫-שלום.‬
‫ואתה?‬
‫נפגשנו בעבר?‬
‫שאלתי אותך לאן אתה הולך.‬
‫אני כאן כדי להיפגש עם הנגיד.‬
‫לאן אתה הולך? לטיול?‬
‫זה יום יפהפה.‬
‫הם ודאי אמרו לך לחכות שם. יבואו לקרוא לך.‬
‫מכיוון שאף אחד לא בא, עליתי הנה.‬ ‫אני מכיר את הדרך.‬
‫מר קסמן.‬ ‫-זה אני.‬
‫נעים מאוד.‬ ‫-מה שלומך?‬
‫סליחה על ההמתנה.‬
‫הוא תכף יראה אותך.‬ ‫-נהדר.‬
‫בוא איתי.‬ ‫-תודה.‬
‫שיהיה לך יום טוב.‬ ‫-אני אבוא איתך.‬
‫בבקשה.‬
‫תנוחי, יקירתי.‬
‫מי את?‬
‫אני אחראית על טיפול נמרץ.‬
‫אל תדאגי, הייתי אחות.‬
‫אני הולכת לשירותים, אבל אני כאן.‬
‫תודה.‬
‫כלבלבה.‬
‫אמרתי לך שאני אהרוג אותך.‬
‫לאיזה כיוון הוא הלך?‬
‫ריו, לאן הוא הלך?‬
‫ריו, לעזאזל.‬
‫לאן הוא הלך?‬
‫הוא עלה במדרגות.‬
‫סטוקהולם, דנוור, תישארו כאן.‬
‫אל תיתנו לו להתקרב לדלת.‬
‫אם בני הערובה יברחו, נדפקנו.‬
‫מובן.‬ ‫-קדימה.‬
‫הלסינקי, בוגוטה, בואו איתי.‬
‫קדימה.‬
‫כולם לעמוד, לעזאזל. עכשיו!‬
‫מה קורה?‬
‫ניירובי. משהו לא בסדר. רוצו!‬
‫ניירובי!‬
‫ניירובי, תחזיקי מעמד!‬ ‫-ניירובי!‬
‫ניירובי!‬
‫ניירובי, תחזיקי מעמד!‬
‫הוא ניסה לחנוק אותה.‬ ‫הדופק היה 162 פעימות לדקה.‬
‫ניירובי.‬ ‫-ניירובי.‬
‫לאט.‬
‫תירגעי, תנשמי.‬
‫תנשמי, ניירובי.‬ ‫-גנדייה חופשי.‬
‫בוגוטה!‬
‫אתה תישאר עם ניירובי.‬
‫אם הוא יחזור, תפוצץ לו את המוח, הבנת?‬
‫הלסינקי, לך אחריו.‬
‫תשמור עליה בשבילי.‬ ‫-חברתי...‬
‫מעתה והלאה, החוקים משתנים. אף אחד לא קם,‬
‫אף אחד לא זז, אף אחד לא אוכל‬ ‫בלי פקודות ישירות.‬
‫נדפקתם, דנוור.‬
‫ממש נדפקתם.‬
‫אני לא מאמינה.‬
‫אמרת משהו?‬
‫כן.‬
‫אתם כבר לא בלתי מנוצחים.‬
‫לא. אתם לא בלתי מנוצחים.‬
‫הם לא בלתי מנוצחים!‬
‫ארטורו, תשתוק!‬
‫או שמה?‬
‫או שארוקן את האקדח לתוך הראש המזוין שלך.‬
‫דברים השתנו כאן.‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו כאן ועכשיו אנחנו המחתרת.‬
‫אמנדה, מיגל, אנחנו המחתרת?‬
‫אנחנו המחתרת. המחתרת!‬
‫המחתרת!‬
‫המחתרת, בתחת שלי.‬
‫כולם על הרצפה המזוינת עכשיו!‬
‫נכון, סרחיו.‬
‫אנחנו צריכים לדעת איך שומרי הראש יגיבו.‬
‫איך הם יגיבו,‬
‫כמה זמן ייקח להם להביא את הנגיד‬ ‫למקום מבטחים,‬
‫איך הם יתפזרו...‬
‫הכול בפרוטוקולים.‬ ‫-כן, יש לנו את הפרוטוקולים,‬
‫יש לנו את החומר התאורטי,‬
‫אבל לא יזיק לנו אימון מעשי.‬
‫ואיך אתה מציע שנקבל את האימון הזה?‬
‫על ידי יצירת משבר אבטחה קטן‬ ‫וצפייה בכולו מבפנים.‬
‫אתה תיכנס לגוב האריות?‬
‫והאריה יגן עליי.‬
‫למי תתחזה?‬
‫הם יחשבו שהוא גאון, שם גדול.‬
‫מומחה לניהול סיכונים‬
‫מתאגיד רייטינג טראסט.‬
‫לפני כן, הוא עבד ב"בייקר אנד בייקר"‬
‫וב"סטנדרד וריסק" לפני כן.‬
‫אנחנו נגנוב את זהותו של מישהו באמת מבריק.‬
‫בחור ספרדי שחי בניו יורק יותר מ-20 שנה.‬
‫אלפרדו קסמן.‬
‫גאון אמיתי.‬
‫ויש לנו כמה הצעות ממש טובות לכלכלת המדינה.‬
‫הנגיד יעריך אותן.‬ ‫-נכון.‬
‫אני יכול לשבת?‬ ‫-כמובן.‬
‫אבל אתה יכול גם לעמוד לכבוד הנגיד.‬
‫אתה ראש האבטחה של הנגיד?‬
‫חיובי.‬
‫במובן מסוים, אתה ואני עושים את אותו הדבר.‬
‫שנינו מנהלי סיכונים.‬
‫אנחנו דומים מאוד, אתה לא חושב?‬
‫לא.‬
‫אנחנו בכלל לא דומים.‬
‫אני מנהל סיכונים כדי להציל חיים.‬
‫אתה עושה זאת כדי להרוויח כסף.‬
‫זה לא אותו דבר.‬
‫כן, אנחנו דומים.‬
‫חוץ מזה, אתה צלול מאוד ו...‬
‫חד אבחנה.‬
‫אילו סיכונים אתה רואה כאן ועכשיו‬ ‫במשרד הזה?‬
‫מתוך סקרנות.‬
‫אם הייתי רואה סיכונים בחדר הזה,‬
‫הם כבר לא היו קיימים.‬
‫אתה לא חושב?‬
‫מר קסמן.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-מה שלומך?‬
‫טוב, תודה.‬ ‫-שנשב?‬
‫קדימה.‬
‫אתה רוצה קפה, אדוני?‬
‫אם אפשר, תה ציילון עם הל יהיה נהדר.‬
‫אם לא, כל תה שחור זה בסדר. תודה.‬ ‫-כמובן.‬
‫אם הייתי שותה קפה עכשיו, הייתי משתגע.‬
‫את יכולה להתחיל בהצהרה שלך. קדימה.‬
‫לפני שאתחיל, אני רוצה להבהיר משהו.‬
‫אני לא יודעת אם זה חשוב, אבל...‬
‫חשבתי על זה ורציתי לשאול אותך, אליסיה.‬
‫קדימה.‬
‫איך זה כשאת מגיעה הביתה?‬
‫כלומר, את חוזרת הביתה מהעבודה,‬
‫אחרי שעינית ילד כמו ריו‬
‫שהעמדת על הרגליים במשך ימים שלמים‬
‫בתא קטן יותר מארון,‬
‫בו הוא חרבן והשתין על עצמו.‬
‫ואז את חוזרת הביתה, להרמן.‬
‫איני מבינה את זה.‬
‫לא אכפת לך שיכנו אותך "מענה" בתקשורת.‬
‫אבל הרמן…‬
‫הרמן הוא אדם טוב.‬
‫מה הוא אומר לך כשאת מגיעה הביתה?‬
‫האם הוא שואל אותך,‬ ‫"איך היה היום שלך, יקירתי?"‬
‫ואת מנשקת אותו‬
‫ומחבקת אותו.‬
‫מה איתו? הוא מנשק ומחבק אותך בחזרה?‬
‫אתם מזדיינים?‬
‫כי אני חושבת שבעיניו את בטח מחליאה.‬
‫האמת היא שעברו חודשיים‬ ‫מאז שהרמן חיבק אותי.‬
‫הוא לא מחבק או מנשק אותי‬ ‫או עושה איתי אהבה.‬
‫לא מאז ששרפתי את גופתו, ליתר דיוק.‬
‫הם כיסו אותו בסדין לבן‬ ‫ולקחו אותו לחדר המתים של בית החולים,‬
‫ואז החיבוקים נפסקו.‬
‫אליסיה, על מה את מדברת?‬
‫הוא מת.‬
‫סרטן...‬
‫בלבלב.‬
‫מהסוג שנותנים לך חודשיים‬ ‫וזה באמת חודשיים.‬
‫אני עליתי במשקל והוא ירד.‬
‫אני הייתי ורודה והוא היה צהוב.‬
‫זה כילה אותו.‬
‫החיים גדלו בתוכי.‬
‫המוות גדל בתוכו.‬
‫ככה זה סרטן.‬
‫את יודעת מה הדבר האחרון שהוא אמר לי?‬ ‫את מאמינה שהמילים האחרונות שלו היו…‬
‫"שימי חדשות"?‬
‫חשבתי שהוא יעשה לי אחת מהשיחות האלה שלו,‬
‫כי כמו שאת יודעת, הוא היה מאוד רהוט‬ ‫ובעל דמיון עשיר.‬
‫והוא אמר, "שימי חדשות".‬
‫הוא היה מעופף כמו עפיפון על מורפיום.‬
‫אז אני מניחה שהוא פשוט איבד את זה.‬
‫ואז הוא מת.‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫אליסיה, בואי נצא לרגע.‬ ‫-כן, אני באה.‬
‫אנטוניאנזס, תישאר לשמור על מוריליו.‬
‫אל תיתן לאיש להיכנס.‬
‫למען השם, למה לא אמרת כלום קודם?‬
‫מה היה יוצא לי מזה?‬
‫קצת רחמים?‬
‫אוי, אליסיה…‬
‫אני ממש מצטער, אבל אני לא חושב שאת כשירה‬ ‫להוביל את חקירת השוד.‬
‫אני אקח את זה.‬
‫גם את זה.‬
‫לאט.‬
‫תנסה למות בשקט.‬
‫הלסינקי!‬
‫חכה! בוגוטה!‬
‫בוגוטה, בוא לספרייה!‬
‫הלסינקי, תחזיק מעמד, בבקשה.‬
‫תחזיק מעמד. בוגוטה.‬ ‫-לך!‬
‫בוגוטה! תחזיק מעמד, בבקשה.‬
‫לספרייה, בוגוטה!‬
‫בוגוטה, מהר!‬
‫הצילו!‬
‫חכה רגע, הלסינקי.‬
‫מהר.‬ ‫-קדימה.‬
‫רק רגע. קדימה!‬
‫רגע!‬
‫תחתכי את החבל!‬
‫תחזיק מעמד.‬
‫קדימה! תחתכי את החבל המזוין!‬
‫תחזיק מעמד.‬
‫גנדייה!‬
‫בן זונה!‬
‫שקט, לכל הרוחות!‬
‫אמרתי שאף אחד לא ידבר! אף אחד לא מדבר!‬
‫אמנדה.‬
‫איך את מרגישה?‬ ‫-יותר טוב.‬
‫אני מרגישה יותר רגועה.‬ ‫-יופי.‬
‫אם אתה רוצה, אנחנו יכולים לחזור לאחרים.‬
‫אין מה למהר. העיקר שתרגישי יותר טוב.‬
‫טוב.‬ ‫-תני לי למדוד לך דופק.‬
‫לא, זה עדיין ממש מהיר, אמנדה.‬
‫זה התקף חרדה רציני.‬
‫יש לך פרפור בחזה?‬
‫טוב, קצת.‬
‫זה נורמלי. זה אחד התסמינים.‬
‫למזלנו...‬
‫יש לי משהו בשבילך.‬
‫הנה.‬
‫זה עושה פלאים.‬
‫קחי שלושה.‬
‫זה לא חזק מדי, נכון?‬
‫ממש לא, קצת יותר חזק מוולריאן.‬
‫אתה בטוח?‬ ‫-אני בטוח.‬
‫לקחתי ארבעה.‬
‫טוב.‬ ‫-קדימה.‬
‫אחד, אחד.‬
‫תודה.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫כולם להקשיב, בבקשה.‬
‫בואו נראה.‬
‫רבים מכם לא הכירו את בעלי,‬
‫הרמן.‬
‫אבל הקולונל חושב שזה נוגע לכם:‬
‫הוא נפטר.‬
‫טמאיו חושב שאני לא מסוגלת לעבוד.‬
‫אבל האמת היא שאין טוב ממני לחקירה הזו.‬
‫אף אחד.‬
‫כי אני לא רוצה ללכת הביתה.‬
‫או לפתוח את המקרר.‬
‫או את תיבת הדואר...‬
‫למקרה שאראה את שמו.‬
‫או את ארגזי התמונות.‬
‫אז אני כמו "כחול עמוק" המזוין,‬
‫מחשבת 200 מיליון מהלכים בדקה מול הפרופסור.‬
‫זה מה שהשוד הזה צריך.‬
‫וזה מה שאני צריכה.‬
‫למישהו יש משהו לומר?‬
‫לא?‬
‫אז בואו נתעודד קצת. חזרו לעבודה.‬
‫ריו.‬
‫למה לעזאזל לא ירית?‬
‫אני לא יודע.‬
‫קפאתי.‬
‫ולמה קפאת, ריו?‬
‫כי אני לא רוצח מזוין.‬
‫אתה לא צריך להיות רוצח מזוין.‬
‫לא יכולתי לירות בו בחזה ולהעמיד פנים‬ ‫ששום דבר לא קרה.‬
‫אז תירה לו ברגל!‬
‫אני לא יכול!‬ ‫-אז תירה בתקרה!‬
‫או על הרצפה!‬ ‫כל מה שצריך כדי לעצור אותו!‬
‫אני אומר לך שלא יכולתי. קפאתי!‬
‫הוא אמר לי שיש לו משפחה.‬
‫הוא לא היה חמוש, לא יכולתי.‬
‫למה לא יכולת?‬
‫ספר לנו למה.‬
‫הוא לא הצליח כי הוא בטראומה.‬
‫אמרתי לכם והתעלמתם ממני.‬
‫ועכשיו, בגללך,‬ ‫הלסינקי וניירובי כמעט נהרגו.‬
‫דנוור, מספיק!‬
‫ריו התריע.‬
‫הלסינקי וניירובי בחיים. זה מה שחשוב.‬
‫אתה יודע מה חשוב יותר?‬
‫איך הוא השתחרר?‬
‫אתה לקחת את גנדייה לשירותים.‬ ‫-כן.‬
‫שמת את האזיקים כמו שצריך?‬ ‫-ברור.‬
‫ברור!‬
‫אז ברור שמשהו לא מסתדר.‬
‫טוקיו, איך בחור באזיקים בורח?‬
‫יש לך רעיונות, ניירובי?‬
‫יש לך רעיונות? מה?‬
‫שום דבר, נכון? משהו לא מסתדר לי.‬
‫אתה רומז שאני בוגד?‬
‫אני לא יודע, תגיד לי אתה.‬ ‫-לא.‬
‫תגיד לי אתה.‬
‫זו אשמתנו.‬
‫לא היינו צריכים להשאיר את הילד על המשמר‬ ‫עם הפרעת דחק פוסט טראומטית.‬
‫ריו לא בוגד.‬
‫יש לנו בעיה הרבה יותר דחופה.‬
‫תקשיבו לי.‬
‫הסיכון הגדול ביותר הוא שגנדייה ייצור קשר‬ ‫עם החוץ‬
‫והם יצאו במתקפה מתואמת מבפנים ומחוץ.‬
‫מה התוכנית, פרופסור?‬
‫צריך להרוג אותו.‬
‫את מי?‬
‫הבחור הזה.‬
‫אנחנו לא רוצחים.‬
‫אז נהיה גופות.‬
‫ניפטר משומרי הראש בשעה הראשונה של השוד.‬
‫הם יהיו אלה שיעזבו עם סודות המדינה.‬
‫הבעיה נפתרה.‬
‫עוף מפה!‬
‫המנוול הזה לא יצא עם הסודות.‬
‫שאף אחד לא יזוז.‬
‫הוא לא יציית לאף פקודה.‬
‫וסנטיאגו?‬
‫הוא השתחרר אחרי שעשה בלגן?‬ ‫-כן.‬
‫זה נראה כמו תאונה.‬ ‫-הפיצוץ היה מדהים.‬
‫הבאתי לך את הדוחות האחרונים‬ ‫של הסוכנות שלי על סיכון מדינה.‬
‫אבל...‬
‫הם יפורסמו רק בחודש הבא.‬
‫טוב, אנחנו עדיין עובדים עליהם,‬ ‫אבל הם כמעט סופיים.‬
‫ולא מעודדים במיוחד.‬
‫הם יפגעו בפרמיית הסיכון בחוב הציבורי שלך.‬
‫יש לך הצעות?‬ ‫-באופן רשמי, נכסים נזילים בבנק,‬
‫אמצעים אנטי-אינפלציוניים, הדברים הרגילים.‬
‫אבל אם אוכל לשתף אותך בדעתי,‬ ‫שלעולם לא תופיע בדוח...‬
‫זהב.‬
‫סליחה?‬
‫הגדל את מאגרי הזהב שלך.‬
‫זה נכס המפלט היחיד שערכו יעלה.‬ ‫ותביא אותו הנה...‬
‫לכספת בבנק ספרד.‬
‫רק זה יתמוך בך בשוק.‬
‫תראה.‬
‫מה שקרה ב-2008 היה בדיחה.‬
‫משבר החוב האמיתי עוד יגיע.‬
‫אתה אומר לי...‬
‫להמר עם כל הרזרבות הלאומיות... על צבע אחד?‬
‫לא, אני אומר לך להמר על הסוס המנצח.‬
‫זהב.‬
‫מה קורה?‬
‫אל תדאג, הכל בסדר.‬
‫זה היה פיצוץ?‬
‫אבטחה למשרד הנגיד.‬
‫אבטחה חיצונית, זה גנדייה.‬
‫הפעילו פרוטוקול אדום. סגרו את הבניין.‬
‫יש משהו בחוץ?‬ ‫-אני לא רואה כלום.‬
‫איפה היה הפיצוץ?‬
‫במרתף, אדוני. אולי זה היה כיס גז.‬
‫קיבלתי. אל תסגור שום דבר.‬ ‫אולי נצטרך לפנות את הבניין.‬
‫התראת אבטחה מרבית!‬ ‫כולם עם האפודים עליהם!‬
‫כולם!‬
‫יש להם שם נשק צבאי.‬
‫אני חושב שהוא מלטף אותם בערבים,‬ ‫משתוקק ללחוץ על ההדק.‬
‫הוא שירת בכומתות הירוקות.‬ ‫הוא בתפקיד כבר שלוש שנים.‬
‫הוא היה שומר הראש האישי‬ ‫של שר הפנים לפני כן.‬
‫הוא יצא למבצעים מיוחדים בעיראק ובלבנון.‬
‫אבל אלה רק הנתונים הרשמיים,‬
‫כי במהלך שש השנים שבהן הוא היה‬ ‫במבצעים מיוחדים,‬
‫אין תיעוד של פעולותיו. זה אומר...‬
‫משימות חשאיות, משימות סודיות.‬
‫הוא רוצח, סרחיו.‬
‫הוא רוצח.‬
‫מצאתם את מתקן הנשק?‬
‫אנחנו לא מוצאים אותו בשום מקום.‬
‫חיפשנו בכל מקום, אבל אין זכר לנשק צבאי.‬
‫אני לא יודע בקשר למתקן הנשק,‬ ‫אבל האזיקים שלו היו בספרייה.‬
‫המנוול השתחרר מהם בעצמו.‬
‫כמו ילד בדיסנילנד.‬
‫נהרוג אותו או שיהרוג אותנו.‬
‫גם אני ראיתי אותו.‬
‫יכולתי לראות דרכו.‬
‫אם תינתן לו הזדמנות,‬ ‫זה יהיה כמו משחק יריות.‬
‫מול הסיכון הקטן ביותר, פעלו באופן החלטי.‬
‫תוך הגנה עצמית,‬
‫אך ללא היסוס.‬
‫כי הוא לא יהסס.‬
‫הוא לוחם לשעבר חסר מצפון.‬
‫הוא חסר רחמים.‬
‫והוא מנסה להרוג אתכם.‬
‫מה עם מרכז הפיקוד?‬
‫אני אכבול אותם כך שלא יוכלו להפר‬ ‫את הפסקת האש.‬
‫וגם...‬
‫אגרום להם לראות‬ ‫שאנחנו טובים מאי פעם, טוקיו.‬
‫טוב.‬
‫את צריכה לנשום נשימות עמוקות וארוכות.‬
‫טוב מאוד.‬
‫ספרי לי על משהו שאת אוהבת.‬
‫הים.‬
‫הים מושלם לתרגיל הזה.‬
‫תעצמי עיניים.‬
‫יופי. עכשיו, אמנדה,‬
‫דמייני לך שזה יום קיץ חם.‬
‫את על החוף,‬
‫על שפת המים,‬
‫כשהגלים מלטפים את כפות רגלייך.‬
‫את מרגישה את זה?‬
‫כן, אני מרגישה.‬
‫עכשיו אנחנו צפים על מזרן מתנפח במים.‬
‫רוח הים...‬
‫על החוף.‬
‫וריח הקיץ.‬
‫אני נעשית מנומנמת.‬
‫תני לקול הים לשאת אותך.‬
‫תני לים להרדים אותך.‬
‫הים...‬
‫אמנדה...‬
‫בואי.‬
‫אם אתה מתקשר לנהל משא ומתן, לחץ אחת.‬
‫אם אתה מתקשר כדי להיכנע, לחץ שתיים.‬
‫אם אתה מתקשר לשאול מה אני לובשת,‬ ‫לחץ סולמית.‬
‫תפסתי אותך בזמן טוב.‬ ‫-כן.‬
‫זה יום יפהפה.‬
‫אני שמח, כי לא הייתי בטוח איך תקבלי‬ ‫את החדשות שאני עומד למסור לך.‬
‫בדיוק שלחתי ידיעה בלעדית לעיתון ארצי.‬
‫הם יתקשרו לבקש ממך לאשר שיש הפסקת אש.‬ ‫אני מקווה שתעשי זאת.‬
‫למה שאעשה את זה?‬
‫כי אם לא, אדליף שהעמדת פנים‬ ‫שהרגת את ליסבון,‬
‫שהיא מוחזקת באופן לא חוקי מאז,‬ ‫ושאת מסרבת לקחת אותה לבית המשפט.‬
‫אלה זוטות.‬
‫יש לי גם הקלטה של ההוצאה האמורה להורג.‬
‫בן זונה.‬
‫אני גם יכול להגיד להם שאת מנהלת‬ ‫משא ומתן על ידי איום במעצר‬
‫של הבת והסבתא.‬
‫אבל בינינו...‬
‫כבר איחרת את המועד עם זה.‬
‫שלושת סוכני המודיעין‬ ‫במשטרת קטיפונאן במינדנאו,‬
‫והקונסול הספרדי, מר לאופולדו גיס בורנאי,‬
‫שהגיעו למנילה כדי לתאם את המבצע...‬
‫תחסכו את כספי משלמי המסים, ובאותה נשימה,‬
‫תחסכו לעצמכם את המבוכה.‬
‫אתה אוהב לשמוע את עצמך מדבר, נכון?‬
‫אתה כמו שדרן רדיו.‬
‫גש לעיקר.‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫אני צריך להיות בטוח לגבי הפסקת האש.‬
‫יש לי מישהי שנלחמת על חייה.‬
‫המילה שלך כבר לא מספיקה.‬
‫תאשרי את זה בתקשורת.‬
‫וכדי להוכיח את רצונך הטוב‬ ‫ולהרים את המורל לכל מי שבפנים,‬
‫כולל בני הערובה,‬
‫אני רוצה לבקש עוד דבר אחד.‬
‫החדשות על הפסקת האש‬ ‫הגיעו לתקשורת בתוך דקות.‬
‫הכותרת הייתה טובה.‬
‫אבל התמונה הייתה טובה מזה.‬
‫המשטרה הביאה לנו שמונה מגשי פאייה,‬
‫14 כיכרות לחם ושני ארגזי יין.‬
‫זה היה נראה כמו תחילתה של מסיבה.‬
‫בחיי, זה מריח כל כך טוב.‬
‫אבל בפנים, זה נראה כמו הכנה ללוויה.‬
‫מה שאתה לא רואה בדרך כלל חשוב יותר‬ ‫ממה שאתה רואה.‬
‫וגנדייה, שהיה על סף לדפוק לכולנו את החיים,‬ ‫היה בלתי נראה.‬
‫טוקיו, סטוקהולם וריו בדקו‬ ‫את הקומה הראשונה. אין לו זכר. תקשיבי.‬
‫המרתפים הם השטחים המתים שלי.‬
‫הלסינקי למרתף המזרחי, את למערבי.‬
‫- אין קליטה -‬
‫טוקיו.‬
‫איבדתי את המצלמות בתוך הבנק.‬
‫את כולן.‬
‫את לבדך.‬
‫מה שאנחנו לא רואים משפיע על חיינו‬ ‫הרבה יותר משנדמה.‬
‫האח.‬
‫בואי נראה מה מצבך.‬
‫ולחשוב שלא סמכתי עליך קודם.‬
‫למה לא?‬
‫כי אתה מהכנופיה של פלרמו וברלין.‬
‫ובגלל שאתה מתנהג כמו זכר איברי.‬
‫מאצ'ו, אבל בחור גדול וחזק.‬
‫בנוי כמו טירה.‬
‫הוא באמת רגיש.‬
‫אני הולכת לתת לך זריקה, ניירובי, מותק.‬
‫עוד אחת?‬
‫את לא יכולה להניח לה?‬ ‫-זו אנטיביוטיקה.‬
‫היא בסכנת זיהום.‬
‫את מדהימה, פקיטה.‬
‫אמרתי לה לתת לי עוד זריקה.‬
‫ובכן, אם אלה הוראות מהמטופלת...‬
‫אתה זוכר שאמרתי...‬
‫שאני לא מוכנה להתקרב אליך?‬
‫אני שוקלת את זה מחדש.‬
‫זו ללא ספק הייתה הצהרת כוונות.‬
‫אני טועה, פקיטה?‬
‫כשאמרת...‬
‫את הדברים האלה...‬
‫כבר הייתי שלך.‬
‫עכשיו אני יכול לדמיין אותך...‬
‫לבושה בלבן.‬
‫אומרת, "כן".‬
‫רגע...‬ ‫-קבלת הפנים, החברים,‬
‫האלכוהול...‬ ‫-אל תפתח ציפיות גבוהות מדי.‬
‫לא תביא את השמיני איתי.‬
‫מה שאנחנו לא רואים זה גם מה‬ ‫שרודף אותנו יותר מכול.‬
‫הוא לא כאן.‬
‫כי ברגע שהספקות מתחילים...‬
‫לא קל לעצור אותם.‬
‫ריו.‬
‫למה אין לך צלקות מהעינוי?‬
‫אפילו לא ירדת במשקל.‬
‫איך גנדייה השתחרר?‬
‫למה את שואלת אותי את זה?‬
‫כי שיקרת.‬
‫לא סיפרת הכול לפרופסור‬ ‫והוא אמר שנהיה החלטיים.‬
‫למה סיפרת רק לי?‬
‫למה?‬
‫למה לי?‬
‫כי יש לי את כל החרא הזה בראש‬ ‫שלא נותן לי לישון.‬
‫לא רציתי לזכור את זה,‬ ‫או שירחמו עליי עוד יותר.‬
‫לא רציתי לתאר‬
‫איך בכיתי בלי תקווה בארון הקבורה הארור הזה‬
‫והדבר היחיד שרציתי היה‬ ‫להיות בחדר השינה שלי,‬
‫ולחבק את אמי,‬
‫שחשבתי שלעולם לא תדע מה קרה לי‬
‫כי לא יהיה לה אפילו קבר לבקר בו.‬
‫ריו...‬ ‫-בכיתי כל כך הרבה‬
‫שהיו לי עוויתות ודפקתי את הראש‬ ‫במכסה הארון.‬
‫חול נכנס לי לעיניים והמשכתי לבכות.‬ ‫-תפסיק.‬
‫זה העניין? זה מה שרצית שאספר לך?‬
‫סלח לי, אני מצטערת.‬
‫זה בסדר.‬
‫אני מצטערת.‬
‫לאט-לאט.‬
‫זה בסדר.‬
‫לא, זה לא.‬
‫אני מצטערת, אני כל כך מפחדת.‬ ‫אני לא יודעת מה אני אומרת.‬
‫אני אגרום לך לבטוח בי.‬
‫ריו.‬
‫מה תעשה?‬
‫אני אהרוג את גנדייה.‬
‫אתה מחפש את מה שאתה לא רואה.‬
‫אבל לעתים אתה שוכח‬ ‫שאולי הבלתי נראה צופה בך.‬
‫ואז אתה בצרות.‬
‫כן, זה יותר טוב. נכון, מותק?‬
‫עכשיו כולנו מעודדים.‬
‫תראו את הפרצופים האלה.‬
‫אף אחד אחר לא יתמרד עכשיו, מותק.‬
‫כמה נפלא, איזו אלכימיה מדהימה הם השיגו‬
‫עם פאייה פשוטה ובירה.‬
‫מחיאות כפיים לשודדי הבנק.‬
‫תפסיק לעשות שטויות ותסתום את הפה, עכשיו!‬
‫אתה חייב לשחרר אותי.‬
‫ריסקתי לו את המוח.‬
‫תשאיר אותי כאן, כבול כמו כבש,‬
‫וזה יהיה גרוע יותר מרצח. שחרר אותי, בבקשה.‬
‫למה שיהרוג אותך עכשיו?‬ ‫הוא לא עשה זאת קודם.‬
‫אל תדאג.‬
‫אנחנו מחפשים אותו עכשיו.‬
‫נהדר. אתם מחפשים אותו. טוב לדעת.‬
‫טוב מאוד.‬
‫וגם טוב לדעת‬
‫שהציבו אותך כאחראי על הילדים‬ ‫בחדר התינוקות.‬
‫איזו החלטה נבונה, מה?‬
‫מי קיבל את ההחלטה הזו?‬
‫היא בחרה בריו.‬
‫היא בחרה בגאון המחשבים‬
‫כדי לצוד את הרוצח המקצועי‬ ‫המסוכן ביותר בספרד.‬
‫זה מבריק.‬
‫ילד קטן בטראומה שלא מסוגל אפילו לירות.‬
‫והוא בוכה בפינות נסתרות של הבנק‬ ‫יד ביד עם האקסית שלך.‬
‫איזה סיפור יפה.‬
‫הוא ישחט אותם, אחד-אחד.‬
‫מתי תבין שטוקיו אחראית?‬
‫זה לא קשור לניתוח של ניירובי.‬
‫זה עניין של הישרדות, אחי.‬
‫בוא הנה, מטומטם, בוא הנה.‬ ‫-מה זה? מה אתה רוצה עכשיו?‬
‫תקשיב, אני יודע שאתה ממש אוהב את טוקיו.‬
‫עברתם הרבה ביחד.‬
‫אבל אתה באמת חושב‬ ‫שהיא המנהיגה הראויה לנו כרגע?‬
‫עם היד על הלב...‬
‫אתה סומך על טוקיו?‬
‫אתה חייב לשחרר אותי, אחי.‬
‫אתה יודע שזה הדבר הנכון לעשות.‬
‫אתה צריך לקחת אותי למעלה.‬ ‫אתה חייב לשחרר אותי.‬
‫קדימה. היי.‬
‫שתוק!‬
‫מטיאס, אתה האחראי.‬
‫כמעט.‬
‫ריו!‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫להרוג את הבן זונה הזה.‬
‫ריו, עצור. אמרתי עצור!‬
‫סליחה על קודם.‬
‫יש לי יותר מדי על הראש.‬
‫אבל שיהיה ברור, אני בטוח שאתה אדם הגון.‬
‫אני יודע שלעולם לא תבגוד בנו.‬
‫בוא נמצא את הבן זונה ביחד.‬
‫קדימה.‬
‫משטרה, שלום.‬
‫זה סזאר גנדייה,‬ ‫ראש האבטחה של נגיד בנק ספרד.‬
‫אני מתקשר מקו מאובטח של משרד הפנים.‬
‫את רואה את זה?‬
‫כן, זה קו מבנק ספרד.‬
‫בדיוק. תני לי לדבר עם הפיקוד המבצעי‬ ‫מחוץ לבנק.‬
‫בעדיפות עליונה.‬
‫כן?‬ ‫-זו שיחה בעדיפות עליונה.‬
‫זה סזאר גנדייה.‬ ‫-מי?‬
‫אני ראש האבטחה של הנגיד.‬
‫תן לי לדבר עם קולונל טמאיו.‬
‫כן, כמובן. קולונל!‬
‫זה ראש האבטחה של הנגיד.‬
‫פנה את החדר.‬ ‫-פנו את האזור, בבקשה.‬
‫קולונל טמאיו מדבר.‬
‫קולונל, הצלחתי להשתחרר. זה גנדייה.‬
‫מאיפה אתה מתקשר?‬
‫מחדר הביטחון.‬
‫אני יכול לפקח על התנועות שלהם‬ ‫עם מצלמות במעגל סגור.‬
‫ניתקתי את כל הקשרים החיצוניים‬ ‫כך שלא יוכלו לראות אותנו מבחוץ.‬
‫אני מחכה להוראות שלך.‬
‫בינתיים, אל תפעל. אנחנו בהפסקת אש.‬
‫איזו הפסקת אש, קולונל?‬ ‫כמה זמן תארך הפסקת האש?‬
‫נותרו יותר מ-24 שעות‬ ‫ואני לא יכול להשתחרר מזה.‬
‫זה כבר בעיתונים.‬
‫קולונל, בעוד 24 שעות,‬ ‫הממזרים האלה יהיו בסינגפור.‬
‫פתח במתקפה מתואמת איתי. נפתיע אותם.‬
‫זה ייגמר תוך עשר דקות.‬
‫ידיי כבולות.‬
‫הנשיאות לא רוצה עוד לוחמה במדריד.‬
‫אדוני, יש לי כלי נשק אוטומטיים,‬
‫רימונים, הכול.‬
‫אני לא אשב ואחכה שהם יברחו.‬
‫לא חתמתי על הפסקת אש.‬
‫אתה מבין מה אני אומר?‬
‫באופן רשמי, אני יכול רק לפקוד עליך לחכות.‬
‫אבל זה לא מה שאני רוצה שתעשה.‬
‫מה זה אומר?‬
‫כל מה שעליך לעשות ייחשב כהגנה עצמית.‬
‫לא יהיו בעיות משפטיות.‬
‫אם תחסל את כולם, תהיה גיבור מבחינתי,‬
‫מבחינת החוקרים והממשלה.‬
‫קיבלתי, קולונל.‬
‫בהצלחה.‬
‫הרגעים החשובים ביותר‬
‫הם כשמבינים שאין דרך חזרה.‬
‫שחצית גבול ואין לך אפשרות להתחרט.‬
‫נקודת האל חזור.‬
‫הכול עומד להשתנות ואתה נאחז בהווה.‬
‫כאילו שתוכל לעצור את האסון.‬
‫מה שלומנו?‬
‫אני מניחה שזה לא יפתיע אותך...‬
‫אבל הגענו למינדנאו ואמך והבת שלך‬ ‫כבר לא היו שם. הפתעה!‬
‫הייתי מברכת אותך.‬
‫אבל את יודעת מה?‬
‫לא אעשה זאת.‬
‫כי מסתבר שריו, לפני שהוא נכנס לבנק,‬
‫חשף את כל שמות הסוכנים.‬
‫הוא לא סיפר לפרופסור.‬
‫הקשבתי.‬
‫כמה זמן לדעתך ייקח לנו למצוא את אמך ובתך?‬
‫פרופסור.‬ ‫-כן, אנטוניאנזס?‬
‫אני יודע שאני לא צריך לספר לך, אבל…‬
‫אבל מה?‬
‫יהיו נפגעים, בהוראת טמאיו.‬
‫בדם קר, יהיה פשע.‬
‫מה קורה?‬
‫גנדייה, ראש האבטחה של הבנק, התקשר לאוהל.‬
‫יש לו חדר ביטחון ונשק צבאי.‬
‫איפה החדר?‬
‫אני לא יודע, אבל יש בו מצלמות.‬ ‫הוא יכול לראות הכול.‬
‫טוקיו.‬
‫-פרופסור.‬
‫תקשיבי לי. גנדייה חמוש. יש לו חדר ביטחון.‬
‫מה?‬ ‫-יש לו חדר ביטחון.‬
‫הוא צופה. הוא יודע איפה כולכם נמצאים.‬ ‫תאספי את כולם.‬
‫טוקיו?‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬